2007-02-27.-i javítás:
2009-09-01-i  javítás

                           LÁBUK NYOMÁT BEFÚJTA A SZÉL?
             Törökbálinti zsidó családok, és a velük kapcsolatos emlékek

						

	 az 

                               Adatokat gyűjtötte és írta: Ficsór Bálint

   

                                              Törökbálint, 2004

                                                    TARTALOM

I.   Bevezető.....................................................................................................................3.
II. Történeti visszatekintés a magyarországi zsidóüldözésre..............................................5.
III. A zsidó családok megjelenése Törökbálinton és a gyarapodásuk..................................9.
IV. Ami megmaradt az idősek emlékeiben........................................................................10.
V.  Mit ír a törökbálinti zsidókról Zeiss Ferenc  "Törökbálint - Grossturvall" könyvében?17.
VI. A Zeiss felsorolásban található személyek bemutatása................................................20.
VII. Családfa a törökbálinti Eckstein családról.................................................................24.
VIII. A vég kezdete, deportálás Budafokra a gettóba.......................................................25.
IX. Mellékletek................................................................................................................28.
X. Zsidó kifejezések, fogalmak, idegen szavak magyarázata.............................................33.
XI. A törökbálinton élt zsidók történetének kutatója.........................................................34.

"Emlékezz örökkön örökre mind arra, amit Amalek tett veled: mindenre emlékezz, életed végéig ne felejtsd el, s imételd el újra és újra, add át a következő generációnak azt, hogy...meggyilkoltak és lemészároltak bennünket..." Elhanem Elkesz tanúvallomásából. 
                                                 I. Bevezető
     Törökbálint ófalusi részén a Templom utcában naponta járok el a zsidóház mellett.
Idősebb emberektől már évekkel ezelőtt hallottam az Eckstein családról, különösen elismerően említik Eckstein Dezső nevét. Pár éve azt is tudom, hogy az autóbusz végállomással majdnem szemben lévő új épület udvaránaik belső részében volt az imaházuk. Több alkalommal javasoltam a Faluszépítő Egyesület közgyűlésén, hogy helyezzünk el az utcai részen egy erre utaló márványtáblát, mint ahogy ez a hajdani Katolikus Olvasókör épületének falán is történt. A 2004. évi, januári közgyűlésen ismét előálltam javaslatommal és elmondtam, ebben az évben egy szomorú eseményre kell emlékeznünk: 60 éve deportálták a törökbálinti zsidó lakosokat,  és egyrészüket megsemmisítették az  auschwitzi haláltáborban. Mások munkaszolgálatosként hunytak el, vagy szétszóródtak a világban.  A közgyűlésen jelenlévő 28 személy közül 27-en szavazták meg javaslatomat. Az elnök utólag külön megkért, hogy nagyon alaposan járjak el az előkészítésben. Sok idős embert felkerestem az emlékek összegyűjtéséért. Pozitívan gondolnak vissza a törökbálinti zsidókkal való együttélésre és együttérzéssel az elhurcolásukra.
             A Törökbálinton élt zsidó családokkal kapcsolatos összefüggések kutatását és az emlékek gyűjtését azért kezdtem el, mert ők ugyan számarányukban a lakosság 1-2 százalékát tették csak ki, munkájuk révén mint kereskedők sok emberrel kerültek kapcsolatba és a törökbálinti zsidó emberek mintegy 100 éves munkájukkal részeseivé váltak Törökbálint történetének. Ha majd a most 70 éven felüliek már nem élnek, félő, hogy senki sem fog emlékezni rájuk. Nem tűnhet el a törökök kiűzése után a betelepítésekkel létrejött Törökbálint történetéből egy embercsoport úgy, hogy nyomuk sem maradjon.. Az emlékezők elmondásából kitűnik, Eckstein Dezső építőanyag-kereskedő tevékenysége néhány évtizedig meghatározó volt községünk épületállományának gyarapodásában. A közismertebb zsidó személyek nevei ugyan részben megtalálhatók Zeiss Ferenc könyvében, ("Törökbálint -  Grossturwal  II. " ), de az  eddig csak német kiadásban jelent meg. Ezek fontos adatok, de hajdani zsidó törökbálinti honfitársaink mindennapjairól, a községet alkotó, akkor főként  sváb lakossággal való kapcsolatukról  nincs írásos emlékünk, s ez végképp elveszne ha most a 24. órában az emlékek összegyűjtésével nem rögzíteném azokat. Úgy gondolom nem lenne helyes, ha eszményi emberekké formálódnának ők írásomban, hiszen a múlt és a benne élők emléke többnyire megszépül. Ám nem szépülhet meg az a kor, amelyben szervezetten próbálták kiirtani a zsidó embereket, a 2 éves Eckstein Irénkétől  az aggastyán korig. A II. részben próbálom bemutatni ezt a szőrnyű időszakot, hogy a mai fiatalság is tudja meg, a csak a rosszul értelmezett vagányságból rajzolt horogkereszt árnyékában milyen szőrnyűségek történtek.
                 Az emlékek ebben a gyűjteményében hús-vér embereket szeretnék bemutatni. Kérem ezért ne vegyék tiszteletlenségnek, hogy leírom azokat a mondókákat is, amelyekkel az akkori törökbálinti gyerekek illeték néha a helyi zsidókat. Nem hiszem, hogy ez zsidóellenes propaganda hatása miatt történt, inkább a másságuknak szólt. Az évszázadok folyamán kialakult béketűrésre törekvés miatt kedélyesen vették tudomásul ezeket, s talán azért is, mert nekük mint kereskedő embereknek  a vevő mindig fontos tényező volt. Joseph Roth "Zsidók vándorúton" című, 1927-ben írt esszéjében erről így vélekedik: "A zsidó látszólagos gyávasága, aki nem reagál a játékos gyermek kőhajítására és nem akarja meghallgatni a gúnyoló szót, valójában olyasvalakinek a büszkesége, aki tudja, hogy egyszer győzni fog, és hogy semmi baja nem történhet, ha Isten nem akarja, és, hogy a védekezés nem oltalmaz meg olyan csodálatosan, mint Isten akarata." Ezt illusztrálni idézek egy törökbálinti  mondókát svábos kiejtéssel:

"Zsidola heksz, heksz, heksz			A zsidó boszorkány, boszorkány, boszorkány
Ganzl fles ist gut, gut, gut			A libahús jó, jó, jó
Smekt di stingeti jud, jud, jud.                         Izlik a büdös zsidónak.
	I. Bevezető	Beveze I. Bevezető				Ízlik a büdös  zsidónak, zsidónak, zsidónak.
                                                                    
          Munkám kezdetén nagy segítség volt számomra Zeiss Ferenc könyve, amelyben találtunk egy felsorolást a törökbálinton élt zsidó személyekről. Ez egy fontos kiindulási pont volt számomra  és  az, amit az idősektől hallottam. Budapesten a Zsidó Szertartási hivatalban kaptam néhány eligazító tanácsot, hol és mit találhatok meg. Javaslatuk alapján a Magyar Országos Levéltár Bécsi úti épületében mikrofilmről ismerhettem meg a Tétényi Izraelita Hitközség születési, házassági és halálozási anyakönyveit 1895 évvel bezárólag. Sikerült az Eckstein család néhány anyakönyvi adatán kívül találni több olyan személyt is, akik nem szerepelnek a Zeiss felsorolásban. Itt kaptam felvilágosítást arról is, hogy 1895. október 1-től megindult az állami anyakönyvezés, annak adatai a helyi önkormányzati Anyakönyvi Hivatalban megtalálhatók. Valóban ott könnyen megkaphattam volna minden évszámot, rokonsági összefüggések oldódhattak volna meg, de a legjobb szándék mellett sem szolgáltathatott ki adatokat az anyakönyvezető, személyiségi jogokra hivatkozva. Futottam még egy kört a Közigazgatási Hivatal anyakönyvi felügyelőjénél is, aki ugyan megerősítette, hogy az anyakönyvekbe "civil" személy nem tekinthet be, de egyengette részemre az utat a  Pest Megyei Levéltár váci részlegéhez. Ott két napot kutattam, a Pest Megyei Levéltárban ettől is több időt. A Széchényi Könyvtárban a Budafok és Vidéke hetiújság közel 30 évfolyamát néztem át. A Levéltári mikrofilmen tárolnak olyan részt, amely "Zsidóüldözés Törökbálint, 1944" megjelölést kapta. Sajnos ezt két alkalommal sem kaptam meg, zárolva van, csak hivatalos kutatásra tekinthető meg. Hosszas utánjárással, akadémiai kutatóintézet munkatársának a segítségével mégis csak megismerhettem a zsidók törökbálinti életének végnapjaiból egy keveset. 
Sok személyről sikerült fontos adatokat megtudni, de Eckstein József vegyeskereskedő szüleiről nem találtam semmi információt. Nem akarom a több mint 100 éve élt rabbik munkáját kritizálni, de néha pontatlanságok is bekerültek az anyakönyvekbe, nem is beszélve arról, hogy a zsidóüldözések és a II. világháború harci cselekményei mennyi fontos adat elveszését, megsemmisülését okozta. 
Miért kezdtem a kutatómunkába? A válasz előtt idézem Mose (Sandberg) Zanbar sorait:
"Régen el  kellett volna már mondani, hogy mi történt a Vészkorszakban velünk. A háborút közvetlenül követő esztendőkben alig akadt olyan ember aki ezt szívesen hallotta volna. Jómagam megpróbáltam megfogalmazni  és elmondani, de olybá tűnt mintha magamban beszélnék. Újra és újra átéltem a történteket, csak magamat gyötörtem. Mintha már a legyőzöttnek hitt ellenség győzött volna...Látva Sorstársaim elesettségét és elzárkózását, elhatároztam, hogy időlegesen magamba zárom az élményeimet, addig amíg eljön az az idő, amikor az emberek megnyílnak és igényük lesz arra, hogy megismerjék  és megértsék szörnyű valóságában azt, ami történt velünk és velük. Ma elérkezett az idő, hogy megírjam népünk tragédiáját, levonva a tanulságot, melyre népünk maradékának múlhatatlanul nagy szüksége van. De erre kötelez az elpusztítottak emléke is."
A válasz lényege benne van az előbbi sorokba. Az, hogy a törökbálinti zsidók nyomai után kutattam, kutatok, azért van, hogy maradjon valami nyom azok után, akik valaha itt éltek és elhamvadtak vagy szétszóródtak a világban. Egyben tiltakozásul teszem ezt a most is jelenlévő antiszemitizmus ellen.

                                 II.  Történeti visszatekintés a magyarországi zsidóüldözésre

Talán meglepő, de a magyar nép már a honfoglalás előtti időkben is együtt élt zsidó vallásúakkal, mégpedig eredeti zsidó származásúakkal illetve zsidó vallású kazárokkal. A honfoglalást követő első két században ezek a zsidók egyenrangúak voltak a honfoglaló magyarokkal. Az Árpádházi királyok közül elsőként Kálmán király rendelettel szabályozza - korlátozza - a zsidók szabad letelepedését, tevékenységi körét. Földet akkor még  vásárolhattak, de csak püspöki székhelyen lakhattak, nem folytathattak "kézi mesterséget",  nem vállalhattak közéleti pozíciót, külön adót vetettek ki rájuk. Ahogy változtak az uralkodók, rendeleteikben hol könnyítettek  egy kicsit a zsidók életén, de inkább korlátozták és külön zsidó adóval is sújtották őket. Volt, hogy úgynevezett zsidó ruhát kellett viselniük vagy ruhájukra vörös posztóból  kört kellett varrni (1279). 1360-ban Nagy Lajos király kiűzette a zsidókat az országból szabad elvonulást biztosítva számukra. 1505-ben Budán zsidóellenes zavargások törtek ki, gyakori pogromoknak váltak áldozatává, vérvádakkal illették őket. Az 1839/40-es országgyűlésen ugyan javaslat született a zsidók egyenjogúsítására, de csak részeredmények születtek. Az 1848-49-es szabadságharcban zsidók a magyarok oldalán állva kivették részüket a küzdelmekben. Ez is közrejátszott abban, hogy az 1849. júliusában Eötvös József javaslatára a zsidók egyenjogúsítására  kedvező törvényt hoztak, ám az a szabadságharc leverése miatt már nem érvényesülhetett. Csak az 1867-es kiegyezés után hoztak lényegi változásokat a "Mózes vallású" emberek életébe a   rövid, de lényeges törvénnyel: "az ország izraelita lakosai a keresztény lakosokkal minden polgári és politikai jog gyakorlására egyaránt jogosítottnak nyilváníttatnak...minden ezen ellenkező törvény, szokás vagy rendelet ezennel megszüntetik." Ami törvényileg rendeződött, az nem oldódott meg a szívekben, legalább is az 1870-es évek közepétől  még az országgyűlésben is hangot kapott  az antiszemita  hang. Sajnos ebben az egyik élenjáró személy az a Zimándy Ignác, aki Törökbálinton évtizedekig pap volt és saját költségén óvodát, iskolát, olvasóköri épületet építtetett, jelenleg pedig az egyik iskola viseli a nevét. Zimándy Ignác 1884-től 1887-ig országgyűlési képviselő is volt. Antiszemita  szónoklatairól így ír a Magyar  Zsidó Lexikon Makkabi Budapest 2000. (47-48. oldal): "...az izgatás, amelyben ekkor Zimándy vezetett, annyira fokozódott, hogy Tisza Kálmán kénytelen volt kijelenteni, hogy aki ilyen eszméket terjeszt, annak a józan ész ítéletétől kell felelni."  Antiszemita gondolatait több kiadványban is közzétette, ízelítőül álljon itt néhány cím: "Ébresztő hang" folyóirat. "Antiszemita káté a magyarnép számára 1884", "Hiteles zsidó káté 1884", " A leleplezett népámító liberalizmus 1896". Zimándy Ignác nem láthatta előre, hogy akkori szónoklatai, cikkei visszaköszönnek egy emberöltő után az Auschwitzhoz vezető zsidó törvényekben, de mint keresztény papnak tudnia kellett volna,  hogy a gyűlöletkeltés rossz vért fog szülni. Ehhez kapcsolódva említem meg, hogy Török - Bálint elöljáróságának 1882 évi iktatókönyvében előbb " Zsidó üzelmek meggátlására vonatkozó miniszteri intézmény" majd rövidesen " A zsidóság elleni izgató röpiratok elkobzása és ez esetben teendő jelentés tárgybani miniszteri intézmény" szövegű bejegyzés szerepel. Nem találkoztam a továbbiakban azzal, hogy jelentették volna, miszerint a község plébánosa ilyennel nagyszámban rendelkezett. Pedig úgy tűnik a kormány komolyra vette akkor az antiszemitizmus elleni fellépést, hiszen pár hónapra a belügyminiszter is leiratot küldött "A zsidóellenes üzelmek tárgyban..." 
A magyarországi zsidóság a  kiegyezés után úgy létszámban mint közéleti téren történő szabad fejlődését az 1920-ban megjelenő numerus clausust (egyetemi felvételek korlátozása faji hovatartozás szerint) tartalmazó törvény, majd az első és második zsidótörvény korlátozta és ismét másodrendű polgárokká váltak a zsidók. Meghatározták az egyetemeken, főiskolákon felvehető zsidó származású személyek felvételi arányát,  megtiltották, hogy zsidók köztisztviselők legyenek, kereskedelmi jogosítványok korlátozását írták elő. Jogi alapot teremtettek a munkaszolgálatos rendszer felállítására, majd a hitleri hatalom és a belső antiszemitizmus nyomására további korlátozó rendelkezések születtek.
A környező országokból megindult deportálások ellenére Horthy kormányzó egy ideig igyekezett halasztani annak magyarországi beindítását, de Magyarország 1944. március 19-én történő megszállását követően megindult a "végső megoldás"-t szolgáló intézkedés sorozat. 1944. márciusa és december 6 között több mint 100 rendeletet adtak ki a zsidó személyek jogainak korlátozására. Március 17-én vitéz dr. Endre László alispán rendelkezett a zsidó származású  írók könyveinek a könyvtárakból való kiselejtezéséről, március 21-i leirata szerint "zsidó fajú egyénnek zsírjegyet kiszolgáltatni nem szabad." Március 29-i rendelet szerint  intézkedni kell a "zsidók közszolgálatának és közmegbízatásainak, ügyvédi működésének megszüntetéséről. Ugyan ezen a napon hozott miniszterelnöki rendeletben megszüntették a zsidók sajtókamarai, szín és filmművészeti kamarai tagságát. Április 5-től minden zsidószármazású személy felső ruháján köteles volt viselni a sárga Dávid  csillagot,  előbb vidéken, majd Budapesten is gettókba tömörítik a zsidókat. Április 12-i rendelettel megvonták a szidóktól  gyógyszertár üzemeltetői engedélyeket, április 21-én bezárták és lepecsételték a zsidó boltokat. Zsidóknak be kellett szolgáltatni a rádióikat, telefonjaikat kikapcsolták. Április 21-én rendelkeztek a zsidók értelmiségi munkakörben való alkalmazásának megszüntetéséről. Május  15-én megkezdődik a vidéki zsidók tömegméretű deportálása, megsemmisítő táborokba való szállítása. A hatóságok ezt cinikusan  úgy próbálták tudatosítani, hogy németországi munkára viszik az életerős zsidókat és csak azért szállítják velük a gyermekeket és időseket, mert a zsidó munkás akkor dolgozik jól, ha családja is vele van. Titkolták a megsemmisítő táborok tényét nemcsak a zsidó, hanem a teljes magyar lakosság előtt is. 1942-ben, majd 1943-ban zsidó vezetőkhöz jutottak meg nem erősített hírek, valójában mi is történik az ún. munkatáborokban, de teljes bizonyosságot az auschwitzi haláltáborból megszökött két szlovák zsidó fiatal beszámolójából, az úgynevezett "auschwitzi  jegyzőkönyvből" szerezhetett a világ, amelyet a szökevények beszámolója alapján állítottak össze 1944. április végén Szlovákiában. Több nyelvre való fordítás után ifj. Horthy Miklós közvetítésével a kormányzóhoz is eljutott egy példány,  és a magyar vallási vezetőkhöz meg a Központi Zsidó Tanácshoz is. A Tanács könyörgő levélben fordult június 22.-én Sztójay miniszterelnökhöz a zsidók megmentése érdekében: 
"De minden igaz ember, tartozzék bármely felekezethez is, fel kell, hogy jajduljon, amikor ártatlan gyermekek és csecsemők anyjuk karján mennek a pusztulásba,..." 
Azért is  idéztem ezt a részt, mert a 2 éves törökbálinti Eckstein Irénkére szó szerint igaz lett ez.  
Horthy kormányzó július 7-én leállíttatja a deportálást. A főváros környéki településeken, például a Törökbálint szomszédságában lévő Budafokon a leállítást követő napokban folytatódott a deportálás. Óbudáról július 7-én, és 8-án, Budakalászról és Békásmegyerről július 9-én még indultak halálvonatok, sőt  Kistarcsáról és Sárvárról még ezt követően is "illegálisan" elindítanak egy-egy ilyen szerelvényt.  Ám ezzel még nem fejeződik be a zsidók megsemmisítésének rendszere, mert akik munkaszolgálatosok voltak, azok kínzása embertelen munkával, éheztetéssel tovább folytatódott. A szovjet hadsereg előrenyomulása következtében a németek rendelkezésére bocsátott 70 munkaszolgálatos csapat között megtalálható a 110/63 számú, néhány hónapig Törökbálinton a lőszerraktárhoz vezető vasutat építő  század is, akiket 1944. október 28-án indítottak útnak. /Lásd FAA, 2:655-657 o./
 Az interneten a Holokauszt hívó szó alatt olvasva, a törökbálinti zsidóság gerincét adó Eckstein család nevével azonos Eckstein szeredi rabbi történetét ismerhetjük meg. Krónikus hasmenése miatt elkésett a parancsfelolvasásról és himnusz énekelésről, ezért büntetésből fejjel belógatták a latrinába, majd agyonlőtték.
A törökbálinti zsidókról szóló megemlékezés terjedelmi okokból nem mélyedhet el a deportálás szőrnyűségeinek ismertetésébe. Csak annyit említek meg, hogy a gyűjtőhelyeken éheztetett, megalázott embereket zsúfolt marhavagonokba terelték be puskatussal a kakastollas csendőrök. A nyári hőségben a reménytelen,  ivóvíz és  élelem nélküli emberek egy része a 4-5 napos zsúfolt, marhavagonos utazás alatt  meghalt vagy megőrült. Teljes apátiával terelhették az élve maradottakat a fürdőnek álcázott gázkamrákba. Az interneten található adatok szerint Magyarországról 825.000 zsidó személyt szállítottak el megsemmisítő táborokba és 569.000 fő oda is veszett. Ugyanakkor a  "Magyarország története" Akadémiai Kiadó  Budapest 1976.  8. kötete 1162. oldalán található  adat szerint 437.402 deportáltból 320.000 veszett oda. Valószínűleg mindkét adat helytálló, csak a nagyobb számokban a visszacsatolt területek zsidónépessége is szerepel.
Henri Michel francia történész ezt írja a zsidók meggyilkolásáról:
"Ez volt a leggyalázatosabb bűncselekmény  az emberiség egész történelmében. A hatalomvágy és a fajelméleten alapuló erkölcsi felfogás gyakorlati megnyilvánulásaként ölték meg őket." 
Ehhez a gyalázatos tetthez asszisztált a magyar felső és középosztály, az értelmiség, alig akadt olyan gondolkodó, aki nem fogadta el az antiszemitizmus könyörtelen, holokausztba vezető eszményét. A mai értelmiségi körökben gyakran hivatkozott Bibó István világosan látta a problémát. 1944 nyarán "A magyar munkásság  >békeajánlata> a magyar középosztálynak" című dolgozatában a pontos helyzetelemzésen túl a megoldásra is javaslatot tesz:
"Leplombált vagonokban ezrével viszik el a zsidókat: asszonyokat, gyermekeket, aggastyánokat válogatás nélkül a lengyelországi tömegsírok és hullagyárak felé, a zsidó vagyont pedig hordják ki az országból." "...a magyar középosztály viszont minden erejével szegüljön ellene a zsidóüldözésnek, mindenféle faji őrületnek s mindannak az aljasságnak és embertelenségnek, amelyeket ma a faji őrület nevében elkövetnek s még el akarnak követni." (Bibó István: Különbség Budapest 1990. 429.- 434. oldal.) Mint tudjuk, a nyilas hatalomátvétel után még további, még gátlástalanabb szőrnyűséget követtek el a védtelen emberekkel szemben.
Vitathatatlan, hogy a zsidók számarányuknál nagyobb teret töltöttek be a kereskedelem, a pénzvilág, de a tudományok művelése területén is. Amíg a magyar jobbágy röghöz kötve robotolt, amíg a főurak dőzsölő, léha életmódot éltek, addig a zsidók kitartó, szívós munkával gyarapították javaikat. Talán meghökkentő, hogy Szabó Dezső írását idézem, aki a 1900-as évek első évtizedeiben egy új hangot megütve - vissza a romlatlan faluhoz - került az irodalmi életbe. " Az elsodort falu" című regényében a nagyváros romlottságát, a német és zsidó tőkét ostorozza. Szabó Dezsőről ki kell mondani, hogy nagy hevületeiben sokszor antiszemita is volt, és most mégis őt idéznem, amikor a törökbálinti  Eckstein család - főként Eckstein Dezső -   sikertörténete alapját vizsgálom. Mert mi másnak tekinthető az, ha nem sikernek, hogy az Ecksteinek két emberöltő alatt anyagilag kiemelkedtek a velük hasonlóan szorgalmas sváb emberek közül. Szabó Dezső így jellemzi regényében  a Sepsiszentgyörgy környéki faluban  megtelepedett Schönberger zsidót:
"Honnan jött az öreg, nem lehet tudni. Egyszerre csak - ezelőtt negyven évvel - idetoppant, toprongyosan, szegényen, egy pár tűvel, cérnával, cukorral, pálinkával. Azután nekidűlt a dolognak, a munkában légióvá sokasodott, egyszerre mért pálinkát, káromkodott a napszámosokra, húzta a fülét a kertben kapáló szolgálónak. Adott hitelbe merészen, bőkezűen, mint azok, akiknek nagy álmai vannak. Majd feleség is került hozzá, az is valahonnan és egészen testhez álló, valóságos nőstény Schönberger. Éppen olyan százkezűleg dolgozott  és engedelmes mint egy jól nevelt barom. Föld, pénz, marha szakadt hozzájuk. A paraszt minden 
felfortyanó daca az élet ellen, minden házi perpatvar, megcsalt szív, könnyelműség, elátkozott faj pénzé lett, mely minden oldalról veszett irammal gurult a Schönberger ház felé.   ...az urak kezdtek komolyan beszélni vele. Jegyző, pap, tanító összetegeződtek az öreggel. De ő megmaradt egyszerűnek, munkásnak, letiporhatatlanul alázatosnak vén nőstényével együtt. Üzleti bölcsessége, nyájassága, okos jósága nem hibbant meg a felpúposodott szerencse hátán. Tovább is adott, ott is, ahol veszthetett, volt jó kis kárral, riszkirozott nagy haszonnal. Mikor fiuk megszületett, a fajba oltott munka és hódítás egyszerre egy hatalmas álomba, egy határozott célba  tömörült. ...A fiút a legpazarabbul neveltették, s mikor az okos, jó szalmájú, erős közepes tehetségű fiú, aki már alakjában és modorában is úr volt,...Az öreg Schönberger nem tudott volna ilyen urak közé leülni, hanem folyton lótott futott, intézte a sokkezű ház meg nem pihenő ügyeit."
Úgy gondolom,  Szabó Dezső tökéletes elemzést adott a zsidó ember sikere titkáról: szívós munka, józanság, kockázatvállalás, nem elbizakodottság, határozott cél és a taníttatás. Az elemzés tökéletes, de a reagálása - az antiszemitizmus - már tévútra vitte az írót. Sváb nagyapám szinte szóról szóra az előbbiek szerint rendezte életét. Igyekvésének, miként Eckstein Dezső életének is a második világháborúval vége szakadt. Antiszemitizmus helyett: szorgalom, józanság, munka, egyszerűség, tudatosság, tanulás - ez lehetne a siker receptje mindannyiunknak. Ezt kívántam hangsúlyozni az általam eszközölt kiemelésekkel is.
Nem sikerült kinyomozni a zsidók útját Törökbálinttól a haláluk színhelyéig. Az emlékezők  és a levéltári adatok szerint Budafokra kerültek. Innen minden bizonnyal egy nagyobb gyűjtőhelyre  - lehet, hogy a budakalászi téglagyárba - vitték őket. Innen július 9-én 3072 fővel indult a vonat Auschwitzba. (Amikor leírtam az utóbbi szavakat, hogy indult a vonat Auschwitzba, akkor döbbentem csak rá, hogy majd 60 év után elvadult magyar szurkolók skandálták a lelátókon: "indul a vonat Auschwitzba". Felháborodok  és azon gondolkodom, hol követte el a nevelésben a hibát az őket megelőző generáció, hogy ezek a fiatalok talán nem is érzik át, mit jelent a szó: Auschwitz.).
A történeti visszatekintés befejezéseként álljon itt néhány statisztikai adat  a törökbálinti zsidó népességről a Magyar Statisztikai Közlöny Demográfiai adatok köteteiből! (Pest Megyei Levéltár, szabad polc),
1900.: 32 fő, 1910.: 39 fő, 1920.: 31 fő, 1930. 93 fő izraelita élt Törökbálinton. Korábbi adatot nem találtam, de  Moess Alfréd: "Pest megyei és Pest - Budai zsidóságának demográfiája (1749 -1846)" Budapest 1968 I. Függeléke szerint 1804-ben jelent meg Törökbálinton a  zsidóság. Ezt támasztja alá Breier Gábor 1826-os születési bejegyzése. (1. sz melléklet) Az Eckstein család megjelenése 1850 körültől számítható, legalább is erre lehet következtetni abból, hogy Eckstein Ábrahám 1848-as születési adatai közt születési helyként még Tétény került bejegyzésre. A Törökbálinti Községi Újság 1999. februári számának  19. oldalán a Pest-Pilis-Solt-Kiskun-Vármegye Általános ismertetője és címtára 1931-es kiadása szerint 1920-as népszámláláskor  227 fő volt az izraelita lélekszám, de ez nyilvánvaló tévedés a fenti  statisztikai adatok tükrében.
A visszatekintésben elsődleges forrásmunkám Randolph L. Braham "A magyar Holocaust" című könyve volt. (Gondolat Budapest 1988.), a többi forrást az adott részen külön jelöltem.

		

			III. Zsidó családok megjelenése Törökbálinton és gyarapodásuk. 

		Az 1.sz. mellékletben látható, 1826 és 1885 között 14 Breier nevű zsidó személy született Törökbálinton, de fokozatosan elkerültek innen. Az anyakönyvi bejegyzések szerint Törökbálinton utoljára Breier nevű 1862-ben halt meg, és  esküvő itt ig 1907. után ilyen névvel nem volt.
		Próbáltam írásos nyomot találni az 1815-ös születésű Eckstein József családjának  törökbálinti első éveiről. 1876-ból fellelhető olyan irat első adatként a Pest Megyei Levéltárban, amely  fiát Adolfot említi a megyei kórházi költségkivetésben. 1881-ben községi iktatókönyvben árvaszéki ügyben említik özvegy Eckstein Józsefnét, majd 1882-ben több alakalommal is szerepel az Eckstein név különböző telekkönyvi végzések kézbesítése miatt (Eckstein Józsefné, Eckstein Adolf és Eckstein Franciska), illetve a hadmentességi díjkötelesek közé való felvételről. (Eckstein Jakab) Megjegyzem, hogy Jakab további életéről anyakönyvi adatok alapján nem sikerült semmit megtudni, mint ahogy Ábrahámról, Mosesről, Isacról sem.* Ebből arra következtetek, hogy felnőtt életük más helységekben folytatódott. Rozália például pilisi lakoshoz ment férjhez. Ugyancsak az 1882-es évben találkozunk Eckstein Adolf nevével az özv. Heigl Jakabnétól vett ingatlan illetéke ügyében. Az 1882-es" Cukor, kávé, és sörfogyasztási adó" kivetésnél Eckstein Adolf mellett megjelenik sógora Hirschler Gábor kereskedő nevei is.
1887-ben földadó kivetésnél szerepel Eckstein József neve (valószínűleg az özvegye lett volna a pontos megnevezés, hiszen férje már 1879-ben meghalt). Eckstein Adolf az adókivetésnél 297 négyszögöl területtel szerepel, az 1896-os összeírás szerint 2 lova és 1 tehene volt. Eckstein Hermann 1890 - ben 5 forint házadót fizetett, 1896 - ban 1 tehene volt. 
		A következő évek minden bizonnyal a gyarapodás évei voltak számukra, mert az 1900. évi legtöbb adót fizetők listáján az 5. helyen 176 forinttal ( a már említett Zimándy Ignácz 331 forintja mögött) Eckstein Adolf neve található, a 13. helyen Hirschler Gáboré, a 19.-en Eckstein Hermanné. ( Tájékoztatásul jegyzem meg, hogy az első helyen Ritter Rudolf földbirtokos állt 1672 forinttal.)
		1909-ben a közmunkaadó listáján megjelenik a következő generációból Eckstein Fülöp neve. 1922-ben  kereseti adó kivetésben az Ecksteinek között  Herrmann 2327 koronával vezet, a Fülöp 801, József 57 és Izidor 53 koronája előtt. (Az idős Walla műkő gyártó nagyiparos és gyermekei 2084 koronát fizettek.) Ezekből az adatokból is érzékelhető, hogy a későbbiekben többször említendő Eckstein Dezső prosperálásának anyagi alapját édesapja szorgalma, jó kereskedői érzéke teremtette meg. Az Országos Gazdasági Munkáspénztári befizetések listáját áttekintve 1922-1929 között az ő neve meg is jelenik mint befizető. 1932-ben Samu 120, Fülöp 85, József 90, Dezső és testvére Irén 300, külön Dezső 175 pengő házadót fizettek. Ezt követően további pénzügyi  vonatkozású adatokhoz ez ideig nem jutottam. Az előbbi adatok a Pest megyei Levéltárban megtalálhatók Törökbálint előljáróságának iktatókönyveiben, adókivetési ívekben, biztosítási iratokban.

*A hivatalos adatokban ellentmondás található, hiszen Eckstein Móritz 1853-ban, a születése évében meghalt, de ugyanakkor 1892-ben Eckstein Móritz Birtokváltozási jelentésben 5 kh. föld vásárlással szerepel. 

                    IV. A törökbálinti zsidók  az idősek  emlékeiben

2004 január vége és áprilisa között felkerestem olyan törökbálinti idősebb személyeket, akikről úgy gondoltam, hogy vannak emlékeik a törökbálinti zsidókról. Időközben az én ismereteim is bővültek és apróbb részletekre is rátudtam kérdezni. Jegyzeteim alapján, többnyire a beszélgetések időrendi sorrendje szerint idézem fel a következőkben azokat az emlékeket, amelyeket  az előzőekben még nem idéztem. A nevek előtti számmal azonosítható a későbbiekben az emlékező személye, a *-al jelől szavak magyarázata a könyv végén található.

1. Bálint Mártonné sz. Pettinger Teréz  88 éves.
    Úgy emlékszem, hogy Eckstei Samu lányai – Erna és Erzsébet – a háború után még jártak Törökbálinton.

2.  Kertai (Kroner) István 80 éves, aki a beszélgetést követően 2004  márciusában meghalt : 
Apám egy este 4 munkaszolgálatost hozott haza és a pincénkbe rejtegettük őket az oroszok bejöveteléig. (Feuerstein Imre híres nagyváradi focistát, Moskovitz Imrét, Hercz Miklóst és  a negyedik személy nevére nem emlékszem.) Az emlékező édesapjára is vonatkozik tehát a budapesti Raul Wallenberg Emlékparkban látható felirat:
"Aki egy lelket megment olybá tekintendő mintha az egész világot mentette volna meg."
id. Scheiblinger József véleménye szerint a 4 ember a Wolf házban fizetségért lakott.

3. Czeisz Józsefné 78  éves:
 A zsidónők városi ruhában jártak. Szombaton zárva voltak az üzleteik, de vasárnap nyitva tartottak. Szombaton semmit nem dolgoztak, még a gyertyagyújtáshoz, tűzrakáshoz is az ismerős nem zsidókat kérték meg. A kóser* élelem egy részét Pestről hozták, többnyire Hirschler Móricz hátizsákban, aki apámnak hozott "puccpamád" kenőcsöt a lószerszámok ápolásához.  
Mi gyerekek belestünk az imaházukba,  és az láttuk, hogy hajlonganak és mormolnak * ott.

4. Juhászné Kaufler Teréz   éves.
Az emeletes ház a Szabadság téren, ahol a  Balogh Jani most lakik, az is zsidó ház volt.

5. Wágnerné Iglódi (Iseli) Rózsi 79 éves:
 Bejáratos voltam Eckstein Adi bácsiékhoz, mert  szombaton én végeztem amit kell* Egyszer, amikor Adi bácsinak vittem be a vizet, aki sárga kaftánban mormolta az imát és hajlongott*  láthatta, hogy visszafojtott nevetésemtől kilötyögött a víz a pohárból. Nem szólt akkor, de édesanyámnak szóvá tette később. Édesanyám azt mondta: A mi papunk latinul mondja, ő meg héberül, egyiket sem érted, ezért ne nevesd ki! 
Szerettük Őket. Amikor el kellett menniük, előző este átjöttek hozzánk elbúcsúzni. Édesanyám mondta: “Úgy búcsúzunk el ahogy éltünk, és úgy is gondolunk egymásra szeretettel, békében."
Még most is előttem van, ahogy integettek vissza. Mi nem voltunk se nyilasok, se volksbundok*, se kommunisták.
Én hordtam nekik a kóser tejet a Fő utcai Mann házból. (Úgy lett a tej kóser, hogy közvetlenül az ő kóser edényükbe fejték a tejet). A sakter* Pestről járt ki. Ha Eckstein. Dezsőéknél a levágott fejű tyúk még felállt, az már nem volt kóser, azt nekünk adták. Dezső bácsi nagyon rendes volt, a zsák lisztet felvitette a padlásunkra, anyám később számolt el vele.
. 
6. Hadik Gyula szobrászművész 79  éves: 
1946-ban  kerültem a Józsefhegy utcai Keszler Hugó házba, lánya Hedvig lett a feleségem. Tőlük hallottam, hogy házukban 3 zsidót rejtegettek: Zoltán /Kohn/ Richárdot, Erdélynét és még egy nőt. Megőrzésre átvették az imaházból odamenekített Tora tekercseket* és menórát*, amelyet Hirschler Margit hozott oda az imaházukból. A háború után  valamelyik Eckstein leszármazott jelentkezett a kegytárgyakért

7. Feleki (Friesenhan) Ferenc 81 éves:
A zsidó kereskedők nagy zsidó ünnepeken hetekre becsuktak, de gondosak voltak, mert a mindennapos szükségletre szóló áruikból keresztény szomszédokhoz kihelyezték a szükséges mennyiséget.
Hétvégén, péntek estefelé jött a "bikavonat", amelyet azért neveztek így, mert azzal jöttek ki Budapestről a zsidó férfiak a Törökbálinton üdülő családjaikhoz.

8. Galambos Ferenc 75 éves: 
A zsidók voltak a falvak kovászai. Ha pénzre volt szükségük, nem a városi bankba mentek, hanem a helyi  zsidóhoz, aki jól ismerte anyagi teherbíró-képességüket.
A Fő utca belső udvari imaházuknál volt vendégszoba is. 1944-ben zsidó munkaszolgálatosok építették a lőszerraktárhoz az iparvágányt, az Eckstein Dezső  féle házban, a Fischer kocsmában és a Leányiskolában voltak elszállásolva. 1960. körül a Munkácsy u. 43. számú ház utcai részén dolgoztam, megállt egy autó, Eckstein Erna és férje érdeklődtek az Eckstein házakról, és azt mondták Izraelben élnek.

9. Gigler József 72 éves:
Nagyapám a Szent István u. 12-ben lakott, kertszomszédja volt a Baross utcai Eckstein Isidoréknak. Volt 2 gyerekük ( ezt többen cáfolják, lehet, hogy csak vendég gyerekek voltak), akik szamárköhögősek voltak és édesanyjuk áthozta nagyapám lóistállójába, mert a lótrágya szalmiákos szagát  gyógyhatásúnak vélték.  Az udvaron hátul volt a kóserlibahús füstölőjük. Én is bejáratos voltam hozzájuk és elcsodáltam, hogy a konyhába mennyi szép edényük volt a kóser főzés miatt. Eckstein Dezső nagyon jó aurájú ember volt. Az Újtelepen többnyire fix jövedelmű emberek építkeztek az ő - hitelre történő- anyagbiztosításával.
Hirschler Móricz nem lépett a szorgalmas  Ecksteinek nyomába, olyan ószeres féle típusú ember volt. Apámnak a Vasút utcában volt kocsmája, a sörméréskor a poharakról lehúzott habot, tálca-csurgalékot az úgynevezett "hansl"-t félre tette, mert arra Móricz a vonattól jövet mindig számított. A zsidókkal a törökbálintiak jó kapcsolatban voltak, de a másságuk miatt a svábok - főként a gyerekek - gyakran csúfolták őket, ám azt  sértődés nélkül tudomásul vették.
1985. körül valamelyik Eckstein leszármazott, talán ügyvéd kíséretében a zsidótemető után érdeklődött nálam a Tanácsházán. Sajnos akkorra már annak sírköveit széthordták, nem volt gazdája, mert a törökbálinti zsidók 1944-ben mind elmentek.
A Burda zsidó a moziban árulta a cukorkát, volt, hogy gyerekkoromban loptunk tőle a tálcájáról.

10. Fábry Dezső 75 éves: 
Eckstein Dezsőről én is csak jót mondhatok. Amikor tudta, hogy el kel menni, azt mondta apámnak, hogy ahová akarod építek egy házat neked, 2000 pengőbe fog kerülni és amikor visszajövök, majd kifizeted.  Felesége egy kimondottan szép asszony volt. Sokat voltam náluk, a legidősebb lányának a ballábán járógép volt. Szép arcú kislány volt, sokat játszottunk, annak ellenére, hogy én idősebb voltam,  de azt nem engedték, hogy a pincébe legyek vele. Mint gyerek, voltam bent velük szombaton az imaházukban is. Ennek udvarán végezte a sakter* a baromfik kóser vágását. A bögyét kivágta, kiürítette, felfújta és ha nem volt pöttyös a hártya, akkor felelt meg a kóserságnak. 
Gutlohn Robert osztálytársam volt, jó barátok voltunk, ennek ellenére a zsidóellenes levente oktatóm hatására és osztálytársaim biztatására egyszer megkorbácsoltam, amit azóta is bánok. Később ezért bocsánatot kértem Robitól.
A zsidók jó kereskedők voltak, még nekünk gyerekeknek is adtak hitelre bocskorszíj cukrot. 
Ma is becsülöm a zsidókat, ésszel éltek és kitartóak voltak.

11. Márczé Lajosné sz. Boza Mária 76 éves: 
Eckstein Samuék cselédlánya is zsidó volt. Ő kért meg arra, hogy gyújtsam meg náluk szombaton a tüzet a tűzhelyben. Kicsit izgultam, mert addig sohasem volt gyufa a kezembe, de egyből sikerült a begyújtás, mert előző nap papírral, gyújtóssal  jól bekészítették a tűzhelyt. Mivel édesapámnak itt az Alsóerdősor utcában volt a kovácsműhelye, én csak a közelben lévő Samuékat és Friciéket ismertem. Emlékszem, egyszer Frici bácsi olyan ceruzával akart írni, amely még nem volt kihegyezve. Amikor  a másik végével is próbálkozott írni, akkor figyelmeztettem, hogy nincs a ceruza kihegyezve. Két német katona  nagy sárga csillagot ragasztott a  Baross utcai zsidó bolt ajtajára. 
Édesanyám kísérte ki a HÉV-hez Eckstein Olgát és Fridát. Többet nem jöttek vissza. 

12. Papp Ferencné  72 éves : 
Mi a Rudák telepen laktunk, távolabb a Fő utcától, így kevesebb emlékem van a törökbálinti Fő utcai zsidó kereskedőkről. Eckstein Frigyeséktől egyszer én vittem az imakönyvet a zsidó imaházig, ezért kaptam tőlük cukorkát. Nem mehettünk be az imaházba, de azt láttam, hogy valami fehér lepel volt rajtuk és hajlongva mormolták az imáikat.
Morvai zsidó hegedűművész a  Rudák telepen lakott, aki kihozta oda a testvéreit. Arról is hallottam, hogy Eckstein Dezső építőanyag- kereskedő udvarán lévő meszesgödörbe lőttek bele zsidó embereket. Másik emlékező (18) szerint azért volt lövöldözés, mert a Horthy proklamáció hatására néhány munkaszolgálatos meglépett.
Megrázó emlék számomra, hogy amikor kislányként Édesanyámmal bementünk Pestre, láttam, hogy a hosszú feketekabátos, sárgacsillagos, bőröndös  zsidó pár vezeti kézenfogva a kislányukat. Most már tudom, hogy mi lett a sorsuk.

13. Gergeténé Joszt Erzsébet 73 éves: 
Mi Eckstein Izidorékhoz jártunk vásárolni, tiszta, rendes volt a boltjuk, vegyesárun kívül méterárut, vasárut és tüzelőt is árultak. Apám gyakran fuvarozott nekik, Ő szállította el Őket Budafok-Háros állomásra is. Szüleim nagyon sajnálták Őket. Úgy emlékszem, hideg idő volt, amikor elmentek.
Goldberger Fülöp felesége kissé kövérkés asszony volt.
Hirschler Mancira is emlékszem, helyes, takaros lány volt. Ő csinált kézimunka előnyomást a sváb lányoknak és asszonyoknak. Apja Móricz magas, szikár ember volt, gyűjtötte a nyúlbőrt.
Eckstein Dezső sok szegény embernek segítette az építkezését. Apámnak cséplőgépe volt, az egyik gépmunkás mesélte, hogy Eckstein Dezsőnek köszönheti, hogy lett háza.

14. Vági József 73 éves:
 A zsidók megbízásából Bunth Mátyás az erdejéből nagy kocsival hozta  a zöldágakat Eckstein Izidorék udvarába, ahol abból a sátoros ünnepükre* lombsátrat készítettek. Mi gyerekek ezt az utcáról lestük. Ekkor Izidor felesége egy kis kosárban maceszt* hozott ki nekünk. Mi Izidorékhoz jártunk vásárolni. Szüleim náluk rendelték meg a több hónapos lisztszükségletet, amelyet ő házhoz szállított. Volt, hogy édesanyám csak késő este vette észre, hogy nincs élesztő a hajnali kenyérsütéshez. Ilyenkor elugrasztott Izidorhoz, aki már az ágyból kelt fel, fején hosszú farkú hálósapkával. No mi kell, dörmögte, adta az élesztőt, de nem szidott az éjszakai zavarásért.
Izidor megbízott minket, hogy tudakoljuk meg néhány portéka árát a Frici papa boltjában, hogy néhány fillérrel alá menjen az árainak. Azt nem tudta, hogy Frici papától is kaptunk megbízást ugyanilyen célból. Így aztán mindkét helyen megkaptuk a cukorka fizetségünket.
Emlékszem, hogy egyszer édesanyám sírva jött vissza Izidorék boltjától, mert a bolt előtt két nyilas állt, akik  azt mondták neki, ha ott vásárol, akkor a nyakába akasztanak egy táblát, hogy zsidónál vásárol. Apám fogta a maga faragta sétabotját és azzal megkergette a nyilasokat. Izidor félve mondta apámnak, hogy Te Pista, ebből baj lesz. Nem tehettem mást, nem bírom az asszonysírást, válaszolta neki apám.
A zsidók elhurcolásakor édesanyám két nővére keresett fel minket. Fránci - ez a megszólítás édesanyámnak szólt - gyere menjünk elbúcsúzni Eckstein Dezsőhöz, mert holnap elviszik őket, elvégre gyerekkori pajtásunk. Négyesben, mert a mama engem is magával vitt, elindultunk. Sokáig beszélgettek  Dezső bácsi teraszán, felidézve boldog gyermekkorukat. Búcsúzáskor sírva összeborult a három asszony és Dezső bácsi. Én megszeppenve néztem őket. Végül Dezső bácsi szólalt meg: Jól jegyezzétek meg, amit most mondok. Most minket visznek el, utána Ti következtek. ( Ficsór B: Megjegyzem ezt a jóslatot más emlékezőtől is hallottam. És a jóslat két éven belül a svábok kitelepítésével be is teljesült.) Vági József szerint ez pontosan úgy hangzott el (Irott Szó 2004./II.): „Most minket visznek el, mi visszajövünk, utána titeket visznek, ti is vissza fogtok jönni. Utána megint minket visznek el, de mi  azután nem jövünk vissza.”
A Leány- iskolába szállásolták el a munkaszolgálatos zsidókat. Mi négyen hátulról a kertek felül csempésztük be a kenyeret az éhes zsidóknak. A helyi pékektől gyűjtöttük össze a kenyeret, biztos sejtették, hogy mire kell, de egyik sem jelentette. Talán azért is sikerült ez, mert egyik társunk a Dodi  az iskola gondnokának a fia volt.
Amikor meghalt egy zsidó, a gyászmenet a házunk előtt haladt a József hegyen lévő zsidótemetőhöz. Sötét ruházatúak voltak a gyászolok, a férfiak fekete kalappal. Mi gyerekek illedelmesen levettük a sapkánkat és keresztet vetettünk, nem tudtuk, hogy náluk más a szokás. Egész a temetőig kísértük a gyászmenetet. A sírnál imádkoztak és a kántoruk énekelt.
Gutlohn Robival egy osztályba jártam. Irigyeltük, hogy ő Babics tiszteletes úr  hittanórájáról, mint más vallású elmehetett. Valakitől a háború után hallottam, hogy Robi él valahol Újpesten.
Hischlerékre is emlékszem. A Fiú-iskolához az ő boltjuk volt legközelebb, oda mentünk cukorkáért. Édesanyám valaha szolgált náluk. Hirschler Móric vállán egy kis dézsával járkált a faluba és kiabálta: " Túrót vegyenek, túrót vegyenek."
Néha elég csúnyán megvicceltük őt. Felmentünk egy diófára és onnan lepisiltük. Persze féltünk lemászni a fáról. Végül egyik leugrott közülünk, míg azt zargatta, addig mi is egérutat nyertünk.
Emlékszem a rongyos zsidóra is, aki használt rongyokért új cserép edényeket adott cserébe.
Burda bácsi (Muki) az Öt bárány melletti szobornál árulta a cukrot, amikor a moziba mentünk. A lánya szépen tudott zongorázni és énekelni.

15. Reidling Albertné (Weibling Mária) 74 éves.
A kóser sóletet a Fő utcai Waibling pékségnél sütötték,  Hirschler Móricz őrizte a sólet kóserságát. Egyszer apám elküldte Móricot 2 szál cigarettáért, és  az alatt megkóstolták milyen is a libahúsos sólet

16. Sárköziné Fogl Matild 81 éves: 
Amikor menni kellett a zsidóknak, apám varrta meg  Hirschler Manci hátizsákjának a szíját. A Fő utcai  boltjuk utáni ház is a zsidóké volt, apám vette meg a háború után Eckstein Ernától. Azelőtt mi a Dózsa György utca 120 sz. alatti  házban laktunk, amelyet apám 1929-ben úgy épített fel, hogy Eckstein Dezső építőanyag - kereskedő  azt mondta neki: azt viszel amit csak akarsz és akkor fizetsz amikor majd tudsz. A zsidótemető a házunk feletti részen volt, a József-hegy túlsó lejtőjén. A temetés után a zsidók nálunk mostak kezet.
Nekünk nem volt semmi bajunk a zsidókkal. A pesti varrodában együtt dolgoztam egy zsidó lánnyal, nagyon jóba voltunk. Amikor elvitték, megtudtam, hogy Komáromban van a gettóban. Elmentem Őt meglátogatni, közben jöttek a bombázók és le kellett menni az óvóhelyül szolgáló pincébe. Ő a vállamra terítette a sárgacsillagos kabátját, hogy ne fázzak. Ott nemcsak zsidók voltak és azok azt mondták, hogy ne oda álljak, ahol a zsidók állnak, mert az kevésbé biztonságos hely, de én a zsidók közt maradtam. Nem tudom megérteni, miért tették velük azt a szőrnyűséget.

17. Boldogné Weigl Anna, 69 éves:
Édesanyámmal Eckstein Frici bácsihoz mentünk vásárolni. Kockás gyapjú szövetet ajánlott nekünk. Vegye meg ezt a szövetet, meg fog emlegetni érte. És igaza lett, mert olyan jó anyag volt, hogy az abból  nekem varratott ruhát- némi átalakítás után - még az unokáim is használták. Volt egy nagy könyve, abba írta be, amit hitelre vásároltak.
Az öreg Hirschler Fáni jó időben rendszerint kint üldögélt az utcán, görbebot volt nála. Féltünk tőle, mert amikor elhaladtunk mellette, elkezdtük a mondókát, hogy: 
			"Fáni néni babot főz, segge lyukán jön a gőz."
Persze, hogy a bottal ezért megkergetett minket. Amikor meghalt, egy ládába tették és egy stráfkocsin vitték ki a zsidótemetőbe. Valaki azzal ijesztgetett, hogy vigyázzatok, mert kinyúl a görbebotjával és beránt.  Sajnos a temetőt szétdúlták és a sírköveket beépítették az épületek alapjába. Egy zsidó sírkődarab  került csak be a múzeumunk udvarába.
Arra emlékszem, hogy amikor elhajtották őket, a törökbálintiak közül sokan sírtak, de volt olyan is aki megköpködte a szegény zsidókat.
Eckstein Samu felesége kövérkés, szigorú tekintetű nő volt.
A szomszédunkba (Kimmel ház) zsidó munkaszolgálatosokat őrzött egy magyar katona. Egy idősebb fogoly átmászott valahogy hozzánk, nagyon véres volt a lába, mert feltörte azt a lakkcipő a hosszú gyaloglásban. Édesapám lekezelte a sebét, megetettük, majd egy nagyobb cipőt adott neki és egy létrát helyezett az udvarunk végén lévő támfalhoz, és így  el tudott menekülni a József hegy felé. Búcsúzóul azt mondta, ha megmenekül, vissza fog egyszer jönni, de soha nem jött vissza, egy arany hegyű töltőtollat adott apámnak.  

18. Zsoldosné, Hábermann Emma, 75 éves:
Édesanyám árva lány volt, Debrecenből Budapestre jött, ahol egy munkaközvetítőnél  őt választotta ki szolgálónak Eckstein Dezső, aki akkor még fent lakott a Templom utcában. Anyám ekkor még nem tudott svábul, voltak ebből mulatságos helyzetei. Talpraesett szolgáló volt, később  Eckstein Józsefék elcsábították hozzájuk. Ott egyszer a nagysága csúnyán beszélt vele, mire anyám hozzávágta a sámlit. 
1949-ben dr. Woithékhoz kerültem cselédnek, akik akkor már Pesten laktak. Arra emlékszem, hogy akkor a Pali fiuk velük lakott.

19. Sátori (Schléger) Ferenc József 73 éves: 
Én is csak azt mondhatom el, hogy Törökbálint lakossága jó viszonyban volt a helyi zsidó kereskedőkkel. Eckstein Frici bácsiéknak is volt egy kis könyvük, ahova beírták a vásárlási összeget, amit később egy összegben egyenlítettek ki a vásárlók. Eckstein Dezsőről nincs emlékem, de arról igen, hogy miután elhurcolták őket is, a házába leventeotthont rendeztek be és  az udvari pajtákba pedig munkaszolgálatosokat kvártélyoztak el. Emlékszem, 1944. október 15-én a Horthy szózattal bejelentett kiugrási kísérlet napján  nagy lárma hallatszott ebből az udvarból a katonáktól, akik keresték a hirtelen meglépett munkaszolgálatosokat. 
Volt osztálytársam, Vági Jóska által elmondottakhoz kiegészítésként elmondom, hogy a volt Leányiskolában, - ahol édesapám volt a gondnok, tehát én is ott laktam - 1944. kora nyarán mintegy 100-120 fiatal férfi munkaszolgálatost szállásoltak be, akik  a lőszerraktárhoz építették a vasutat. A már említett kenyérszállítást a Munkácsy utcai, mostani Papírbolt udvara felől intéztük társaimmal. A pénzt a munkaszolgálatosok adták a kenyérre.
Azt láthattuk, hogy hétvégén néhány munkaszolgálatos férfi lelépett, hogy hazalátogasson Budapestre, de hétfő reggelre visszajöttek mindig. Úgy gondolom ez a magyar katonai őrség hallgatólagos beleegyezésével történt. Amikor a munkaszolgálatosokat továbbvezényelték, helyüket apámmal takarítottuk ki - csak úgy feketéllett a lábunk a sok bolhától - novemberben német katonákat szállásoltak be a Leányiskolába. 
A napokban vitába szálltam Boza Ferenc volt képviselővel, aki felháborodva reagált a Községi Újság cikkeire, amelyben felelevenítették Törökbálint jótevőjéről, Zimándy Ignáczról, hogy ő bizony az 1867-es kiegyezés utáni időben az akkori parlamentben antiszemita kijelentéseket tett. Boza azzal érvelt, hogy halottról jót vagy semmit. Arra a kérdésemre, hogy ezek szerint Hitlerről vagy Sztálinról sem lehetne semmi rosszat mondani, már nem volt érve. 

20. Sátoriné, Fink Katalin 69 éves.
Édesapámnak a Munkácsy utca felső végén a mostani Dióskert mellett volt péksége. Gutlohn bácsi fia, Gutlohn Robi rendszeresen segített a péksütemények kihordásával. Apám mindig viccelődött Robival, kedvelte őt. Nagyon sajnáltuk, hogy sárga csillagot kell hordania. 
Emlékszem, hogy édesanyámmal a Kreizliben lévő Eckstein boltba mentünk zsorzsett anyagot vásárolni Miri nénihez. Jó kereskedők voltak, mert ami ruhaanyag nem volt meg, megrendelték és rövidesen megkaptuk.

21. Galántai Ágostonné, Fallenbüchel Anna, 82 éves 
Én úgy emlékszem, hogy Eckstein Ernának két gyermeke volt. Eckstein Samu özvegye bérbe adta az üzletet Jungéknak és elköltöztek a lányaival  Budapestre.
A Braun Vilmos bőrkereskedő a Zimándy utca 54.-ben lakott, a 30-as évek elején eladta ezt a házat.
Úgy tudom, hogy Eckstein Adolf felesége Miri hazajött a háború után a húgával.
A Szabadság tér végén a fürdőt és vendéglőt Goldner Gyula üzemeltette, az Árpád utcában volt háza.
Eckstein József fia, aki szintén József(?) volt, nem veszett oda, Budapesten a XI. kerületben élt Szirtes névre magyarosítva.

22. Taffernerné, Czeis Anna 92 éves.
A Fő utca elején a 4. számban lakok  immár 91 éve. Hozzánk legközelebb az Eckstein Samu féle bolt esett, édesanyám oda járt vásárolni. Öten voltunk lányok, hát kellett a ruhaanyag. Jó kereskedők voltak, behívtak sokszor, hogy jöjjünk csak be, nézzük meg milyen szép árujuk érkezett. Lehetett volna náluk hitelre is vásárolni, de anyám ezt soha nem tette.  A ruhaanyagokat a Mikes Márimám varrta eleinte nálunk a varrógépen, de mind az 5 lánynak meg kellett tanulni varrni. Miután Samu meghalt, a felesége a két lányával Ernával és Böskével látta el a bolti kiszolgálást. Nem várták meg a zsidók elleni megszorításokat, bérletre adták a boltot és Pestre költöztek. Ernának fiú gyermeke is volt, mert az együtt játszott a nagyobbik fiammal. Amikor kezdődött a zsidóüldözés Friciék boltjának az ablakát betörték.
Hirschler Móricra is emlékszem, Ő elütött a rokonaitól, nem vették komolyra, sokan kinevették. Édesanyjával is volt valami baj, mindig hajtogatta, hogy "Musz ich strebele". Hirschler Manci az egy szép és kedves lány volt. A háború előtt egyszer voltam kint a zsidó temetőben Eckstein Samu sírjánál. Úgy tudom azóta teljesen széthordták a sírköveket onnan.
Pontosan emlékszem, amikor Eckstein Dezsőéket egy kocsival vitték Budafokra, a saroglyához egy kecske volt kötve. Egy másik asszonnyal sírtunk is amikor láttuk őket  elmenni, de sokan adósai maradtak Eckstein Dezsőnek. Nekünk semmi bajunk nem volt a zsidókkal. Amikor szervezkedni kezdett a volksbund meg a nyilasok, apám azt mondta, semmilyen pártba ne lépjetek be, a templomba menjetek inkább.

23. Gilmayer Jánosné, Jung Mária 88 éves.
1941. március 1-jétől bérelte apám az Eckstein Samu féle vegyes boltot, aki ezt megelőzően gyümölcs és zöldségkereskedő volt, németországi nagyvárosokba is szállított. A bérleti szerződést Erna férjével Kornitzer rabbival kötötték meg aki Budapesten a Hősök tere közelében a Benczur utca 14-ben lakott és volt egy kis likőrgyártó üzeme. Férjem fa és szénkereskedő iparengedélyt váltott ki, így a bérelt boltunk sok mindennel ellátta a környék lakóit még a Rudák telepet is. Később apámnak sokat kellett hallgatni az akkori községi vezetőktől  - különösen a nyilas érzelmű jegyzőtől - a zsidókkal való jó kapcsolata miatt. A háború miatt kiutalásra lehetett kapni cukrot, sót, petróleumot, szappant és a jegyző nem adott keretet a zsidó tulajdonú boltunknak. Apámon nem tudtak kifogni, mert egy pesti nagykereskedőtől rendre mindent megkapott.
A közelben lakó Woith doktornak én csak hálás lehetek, mert egy nehéz szülésem volt és ő oxigéngyártó készülékével életben tartott engem és a babát. 
Eckstein Dezsőék a Nyár utcai villát 1937-ben vagy 38-ban építették és költöztek a közelünkbe. Dezső bácsi, aki egy mindig mosolygós, kedves ember volt, későn nősült és a feleségével szinte egy időben vajúdtunk egymáshoz közel. Nem tudtam, hogy Auschwitzban megölték a kicsiny gyermekeiket is, ezt nagyon fájlalom. A törökbálinti zsidók szolid emberek voltak, örültek ha jól el tudták látni a falut. 1944-ben Frici családja  is felkínálta a boltjukat, de nem vehettük át, mert közben apám hírtelen meghalt.
Amikor vitték el a törökbálinti zsidókat, azt mondtam a bolt előtt álló embereknek, hogy aki bámészkodni akar a mások szerencsétlenségén, az maradjon kinn és becsuktam az üzletajtót.
A háború után Eckstein Bandi ajánlotta, hogy kedvező áron vegyük meg a Dezső bácsi féle villát a férjemmel, de nem tehettük, hiszen akkor mint svábok kitelepítés előtt álltunk.

24. özv. Túri Ferencné sz. Czinszki Anna 88 éves. 
Eckstein Adolfék nagyon rendesek voltak, hitelbe is adtak lisztet vagy mást is. A Németországba kitelepített bátyám Czinszki Pál Adiéknál volt árukihordó. Adiéknak férjem segített csomagolni és lovas kocsival vitték el őket. E. Adolf felesége 1945-ben értékeikért visszajött.

25. Tóth János budapesti nyugdíjas tanár, a törökbálinti Községi Újság 1997. novemberi számának  16. oldalán arról ír, hogy a bombázások miatt az akkori hatóság előírta, hogy a házaknál tűzvédelmi eszközöket kell elhelyezni.( hordó vízzel, tűzcsapó, hosszúnyelű csáklya). A rendelkezés betartását a  csendőrség ellenőrizte. Egy ilyen alkalommal Eckstein Dezsőéknél hiányosságot tapasztaltak  és a csendőrök bekísérték őt a Községháza fogdájába. A kereskedő nagy tekintélynek örvendett a faluba és a lakosság nagyon felháborodott a csendőrség eljárásán. Maga a falu nagytekintélyű plébánosa Babits György ment el az elöljárósághoz és kihozta a fogvatartottat.

26. Kronawetter Istvánné, sz. Hamvas (Heller) Ottilia, 68 éves
A törökbálinti zsidók megbecsült lakói voltak a községnek. A birtokomban lévő 1908-ban készült képviselő-testületi jegyzőkönyvben szerepel Eckstein József és Hirschler Gábor neve is mint képviselőké, sőt úgy tudom, hogy később Eckstein Dezső is tagja volt a testületnek.
Jól ismertem Eckstein Dezsőt és családját. Megerősítem, hogy Magdi lányuk gyermekparalízis miatt járógéppel járt. Egyik alkalommal a házuk ellenében lévő pékhez átment a kis Ernő, akinek a pék felesége az illatos friss kenyérből egy szelet zsíros kenyeret adott. A kisfiú nagy élvezettel majszolta azt. Közben hallották Ecksteinné közelgő lépteit, ezért elvették a gyermektől a disznózsíros kenyeret. Édesanyja nem tudta mire vélni a hatalmas sírást, de a pékné nem magyarázhatta meg, hogy Ernőke miattuk vétett a zsidó étkezési szabályok ellen.

27. Kronawetter István, 75 éves:
Ebben a megemlékezésben nem szerepelt eddig az abonyi születésű Weisz József, akinek a felesége sváb volt. Gyermekei. István, Lajos és Mária (sz. 1906), aki édesanyám barátnője volt. A családot a sváb feleségére tekintettel nem deportálták1944-ben, de később svábként kitelepítették őket Németországba.
Arra való jellemzésül, hogy a törökbálinti sváb emberek nem voltak előítélettel a zsidókkal szemben, szolgál az az emlékem,  miszerint 1943-ban az annahegyi pincék egyike előtt elhaladva hallottam a következő éneket, amelyet már nem tudok szó szerint idézni:
„Dort wo Jud und Krist
Gibt brüdelich die Hand
Das ist das…
…schöne ungarn Land
azaz: ott hol zsidó és keresztény testvéri kezet nyújt, az a szép magyar föld.
Szintén 1943-ban történt, hogy édesanyámmal mentünk a Lőszerraktár túl fekvő szőlőnket nyár végén bekapálni. Amikor közelebb értünk, láttuk, hogy a szőlővesszőkön nincs levél, a föld pedig tele volt széklettel. A hasonlóan járt diósdi szomszédunk panaszkodott ezért a munkaszolgálatos zsidókat örző tizedesnek, aki megadta a címet, hogy hol tehetnek panaszt és kérhetik a kártérítést a zsidóktól, van azoknak sok pénzük. Este, amikor édesapáméknak elmondtuk ezt, azt mondta, erről szó sem lehet, mi nem megyünk sehova. Azok a szerencsétlen emberek nem tehetnek arról, hogy nem építettek nekik illemhelyet.
Eckstein Dezsővel szembe ment az utca túloldalán egyik adósa, aki nagy alapossággal a kertek felé nézett. Dezső bácsi ráköszönt, mire ez az ember nagyon szabadkozott, hogy mennyire kellemetlen számára, amiért nem tudja fizetni a háza építésének a részletét Józsi bátyám, ez inkább nekem kellemetlen – mondta Dezső bácsi – hogy nem kapom meg a részletet, de jöjjön át hozzám, szépen megbeszéljük a halasztást.
A mostani Baross utcai patika helyén lévő zsidó üzlet tulajdonosait és feleségeiket a deportáláskor a csendőrök puskatussal „biztatták” a gyorsabb indulásra. A jelenlevők szemében rémület és együttérzés tükröződött. 
A háború után Mónus Annus néni lakott a volt zsinagógában, jártam náluk, a meszelésen átütött a zsinagóga díszítése.

        V. Mit ír a törökbálinti zsidókról Zeiss Ferenc "Törökbálint - Grossturwal" 							   könyvében.

		A Németországba elszármazott Zeiss Ferenc több évtizedes kutató munkával gyűjtötte az emlékeket Törökbálintról tárgyi és történeti vonatkozásban. A Törökbálinton és a kitelepített svábok között gyűjtött tárgyakból egy kis múzeumot rendezett be lakóhelyén a németországi Graben - Neudorfban. Ez a gyűjtemény a  kilencvenes évek közepén hazaszállítva, gerincét alkotta a törökbálinti Falumúzeumnak. Kutatásai eredményét kétkötetes német nyelvű könyvbe foglalta, amelynek első kötetét magyar nyelvre fordítva 1996-ban - a svábok kitelepítésének 50. évfordulójának évében - adta ki Törökbálint Nagyközség Önkormányzata.
A törökbálinti zsidóságról a II. - jelenleg csak német nyelven olvasható - kötetben a  148.- 150. oldalon találhatunk anyagot. A levéltári kutatásaim  alapján Zeiss Ferenc néhány adata korrekciót, pontosítást igényel, ezeket  *-al jelöltem és a fejezet végén adok azokra magyarázatot. A következőkben szó szerint közlöm Zeiss Ferenc témánkhoz kapcsolódó írását Fundelits Istvánné fordításában:

						" Egy állam közállapotának a fokmérője, ahogy a 							politika viszonyul az országban élő kisebbségekhez.

ZSIDÓ LAKOSSÁG TÖRÖKBÁLINTON
Magyarországon évszázadok óta éltek zsidók.
A sorsukon viszonylag későn enyhítettek, ugyanis az 1848-as évekig nem engedték meg a zsidóknak, hogy ingatlant, azaz földet, házat, erdőt vagy legelőt vásároljanak. Egy 1867-es 
(osztrák-magyar kiegyezés) törvény jelentette az első kezdeti lépéseket a szigorú szabályok könnyítésére.
Az állampolgárság teljes elismerésére és egyenrangú kezelésére még 1895-ig kellett várni a zsidóknak.
Csak ezután költözhettek Budapestre, vehettek házat és lehettek a város polgárai.
A zsidó lakosság főleg kereskedelemmel és iparűzéssel foglakozott. A századfordulón több üzlet működött Törökbálint községben, amelyet 1944-ben elkoboztak.
Törökbálint egyik legtehetősebb polgára, Eckstein Dezső zsidó vallású volt.
Az 1883-as népszámlálásnál a községben élő zsidók száma nincs megadva, őket furcsa módon a székesfehérvári hivatal tartotta számon.
1944 nyarán a helységben élő összes zsidó lakost elhurcolták, a legfiatalabb egy két éves kislány, a legidősebb 60 éves volt. Összesen 52 személyt * hurcoltak Lengyelországba és az embertelen rezsim parancsára az auschwitzi haláltáborban 1944. augusztus 13-án megölték őket.
Az 1944 nyarán folyó üldöztetéskor ennek a budai hegyeknél fekvő idilli sváb községnek a lakosai sem tanúsítottak más magatartást, mint fél Európa más falvaiban és városaiban.
Semmiféle nyílt tiltakozás nem hangzott el a barbár terrorintézkedésekkel szemben, mert sokan nem látták, vagy szemet hunytak felette.
Azokra, akik a kezdetekkor szót emeltek ez ellen, kevés figyelmet szenteltek, vagy meg sem hallották őket.
Így volt lehetséges, hogy Európa szerte a haláltáborok százaiban hihetetlen méretű gyilkoló folyamat indult el, ilyen az emberiség történetében addig példátlan volt.
A letartoztatás elől csak kevés törökbálinti zsidó tudott biztonságos helyre menekülni, és később kivándorolni.

A felsorolt zsidók közül, akik a poklot túlélték, egy sem él már Törökbálinton.

Eckstein Izidor	sz. 1893. - 1944. aug. 13. 			Auschwitzban megölték
Eckstein Roza, sz. Szalczer 1894. - 1944. aug. 13.				megölték
Eckstein Adolf sz.?								megölték**
Eckstei Netti, sz.?								megölték**
Salczer Johanna, sz. Spitzer ?							megölték
Golberger Regina, sz. Eckstein sz. 1890. - 1944. aug. 13.			megölték
Krausz Ezékiel sz.?- 1944. aug. 13.						megölték
Krausz Nina, sz. Dinfeld sz? - 1944. aug. 13.				            megölték
Krausz Roza, sz.        ? 1890. - 194. aug. 13.				            megölték
Hirschler Margit sz. 1916.- 1944. aug. 13. 					megölték
Eckstein Sarolta (Charlotte) sz. 1883.					            megölték
Eckstein Adolf sz. 1908.							megölték*
Eckstein Olga és ikertestvére Ida, sz. 1910. 11. 04.				megölték*
Eckstein Miksa  sz. 1917. 10. 02-						megölték*
Eckstein Sándor sz. 1919. 02. 02.						megölték*
Eckstein Jázmin sz.  1878. - 							megölték*
Eckstein Ilona,  sz. Stern 1889. - 						megölték*
Eckstein Klara sz. 1908. 04.01.						megölték*
Eckstein Erzsébet (Elisabeth) sz. 1910. 03. 28.				megölték*
Eckstein Dezső sz. 1893 - 1944. aug. 13. 					megölték
Eckstein Ilona, sz. Müller 1903 - 1944 					megölték
Eckstein Ernő sz. 1940 -1944. aug. 13.					megölték
Eckstein Irene sz. 1942 -1944. aug. 13.					megölték
Eckstein Hermann sz. ?							megölték **
Eckstein Roza, sz. Neu ?							megölték **
Müller Izidor sz. ?								megölték*

Az alábbi személyekről a kutatások ellenére nincs pontos információ:

Eckstein Adolf  sz. 19o4 - ?
Eckstein Ignácz sz. 1904 - ? **
Eckstein Aranka  sz.1906 - ?**
Eckstein Klara sz. 1909 - ?
Eckstein Magdolna sz. 1906 - ?**
Kornitzer Moszes rabbi, sz. 1905				USA-ba kivándorolt?
Kornitzer Ernesztine sz. Eckstein 1907			USA-ba kivándorolt?
Kornitzer Gabrielle sz.1936. 09. 19.				USA-ba kivándorolt ?
Kahan Salamon sz. 1899					Deák F. u. 23.-ban lakott.
Kahan Johanna, sz. Goldbereger 1904				Deák F. u. 23.-ban lakott.
Kahan Miksa sz. 1930. o8. 24.					Deák F. u. 23.-ban lakott.
Steinmetz Regina
Schlesinger Sándor 
Schlesinger Rozalia
Grünwald Géza sz. 1884. - ?
Grünwald Roza, sz. Hoffmam 1875.- ? **
Berger Mór sz. 1873 - ? **

További  XIX. században  élt törökbálinti zsidó személyek: 

Korpeles Fanni,  sz. Weisz 1851 - 1928.
Hollósy Matild,  sz. Klein 1868 - 1930.
Goldner Frida, sz. Flesch 1855 - 1944.***
Braun Vilmos  sz.1875 - 1944.					            Halál oka ismeretlen
Braun Josef sz. 1919 - 1944. aug.16.					Halál oka ismeretlen
Müller Hermina, sz. Fliegelbaum ?
Eckstein Fülöp (Philip) szatócs, sz.1875 - 1941" 

Eddig  az idézet Zeiss Ferenctől, a *-al jelölt sorokról a következőkben olvashatnak:

* 29 személynél szerepel a megölték megjegyzés, de hiteles bizonyítékot csak annál  a 11 személynél találtam, ahol 1944. aug. 13. van feltüntetve a halál időpontjául. A Törökbálinti Halotti anyakönyvben 1947. évben a 37.-47. sorszám alatt az elhalálozási dátum pontosan az éjjel 12 órát jelöli meg. Az utólagos bejegyzés a Budafoki Bíróság PK.2733/1946 sz. határozata alapján történt. 2 személy munkaszolgálatosként halt meg a keleti fronton.

** Nem lehetett a fajüldözés áldozata, mert E. Adolf 1904-ben, E. Netti 1924-ben,  E. Hermann 1930-ban, felesége Neu Roza 1931-ben meghalt.
Eckstein Ignácz 1904-ben, E. Aranka 1906-ban, E. Magdolna 1908-ban, Grünwald Roza sz. Hoffmann 1909-ben, Berger Mór 1941-ben meghalt. Goldner Frida (ö. Goldner Adolfné) 1944. május 8.-án hunyt el  89 éves korában Törökbálinton. 

Nem kívánom előbbi megjegyzéseimmel kétségbe vonni Zeiss Ferenc azon állítását, hogy 52 személyt hurcoltak el és öltek meg, csupán nem találok az említett 11 auschwitzi illetve a 2 munkaszolgálatos személy halálán kívül hiteles adatot. Nem tudjuk mi lett a sorsuk azoknak akik 1850. után születtek Törökbálinton ( 1.sz. melléklet ) vagy itt kötöttek házasságot, ( 2.sz. melléklet) de nem szerepelnek az előbbi Zeiss Ferenc féle táblázatokban és a törökbálinti halotti anyakönyvekben sem az elhunytak között. (3. sz. melléklet) A Zeiss táblázatokban található évszám hibákat az idézett résznél  nem korrigáltam, de a későbbi részletes ismertetésekben a levéltári adatokkal pontosítottam azokat. Időközben levélben próbáltam Zeiss Ferenctől megtudni az ellentmondások okát, aki telefonon elmondta, hogy a neveket és a dátumokat Törökbálint volt községi bírójától, a szintén kitelepített Kaufler Mihálytól kapta. Így már érthető, hogy az emlékezetben előfordulhatnak tévedések is.

                        

                                  
                                
                                     VI. A Zeiss felsorolásban található személyek bemutatása

		Zeiss Ferenc adataiból és az emlékezők elmondásából nem sikerült pontos képet nyerni a felsorolt nevek közötti családi kapcsolatokról - házastárs, szülő és gyermek .- ezek nagy részét hosszas levéltári és  más kutató munkával tudtam meg. Előfordulhat a születési évnél 1 év tévedés, ahol azt a halálozás időpontja és az "élt" évszám alapján állapítottam meg. A rokoni kapcsolatokat az Eckstein rokonság általam összeállított  családfáján lehet követni. A Zeiss könyvben található személyek bemutatását megközelítően születésük sorrendjében tárgyalom. A kutatásokat Törökbálint születési, házassági, halálozási anyakönyveiben végeztem a Magyar Országos Levéltár mikrofilm tárában (1895-ig), illetve Pest Megyei Levéltár Váci részlegében. Akik ezekben az anyakönyvekben  nem szerepelnek, azokról nem juthattam megbízható kiegészítő információhoz. Az emberi jellemzőket a törökbálintiak emlékei alapján próbálom  ismertetni, zárójeles számmal jelölve az emlékezőket, akik emlékeiről a V. részben olvashattak. A szövegben az egyes szám első személy maga az emlékező. 

Korpeles  Fanni (1851 - 1928), halotti anyakönyv szerint 1856-ban születhetett, mert 77 évet élt. Lánykori neve Weisz volt.
Hollósy Matild (1868 -1930), halotti anyakönyv szerint 1859-ben születhetett, mert 71 éves korában halt meg. Lánykori neve Klein, férje Hollósy István volt.
Berger Mór (1873-1941), a bejegyzés szerint ékszerész volt és a Walla u. 19.-ben lakott.
Goldner Frida sz. Flesch (1855 - 1944) a halálozási anyakönyvben úgy szerepel ez a név, hogy özv. Goldner Adolfné, aki a Paxián János u. 35-ben lakott halálakor,  amely 1944. május 8-án történt, tehát 1 héttel a törökbálinti  zsidók elhurcolása előtt. Zeiss könyve szerint ez a ház Goldner Gyuláé volt.

Hirschler Gabriel (Nyitra) 1856-1912, Fő u. 90 és a 86.sz. alatti ház is az  övé volt.
Felesége: Eckstein Franciska  (1860-1943) , akinek a gondolkozása  megbomlott, az utcán hosszan kilógó fodros bugyiban járkált és azt mondogatta: "Musz ich sterbele", ami annyi mint meghalok." (1.)  Bolondnak tartották ugyan,  de látott a jövőbe is.(10.)
Gyermekei: H. József Dávid 1883-1883
	                 H. Teréz 1886-93
		      H. Mór Izsák 1889 -1944.  Fő u. 90 
		      H. József 1890 -1909 Rabbi tanuló volt, tüdőbajban halt meg.

Hircshler Mór Izsák 1889 - 1944 Auschwitz
A 32-eseknél apámmal volt katona.(3.) Nem dolgozott a boltban, komolytalan ember volt, felesége és lánya szolgáltak ki. Ő inkább nyúlbőröket, tollat és más anyagokat gyűjtött.  Egy közönséges zsákot kötött a hátára, úgy járkált, ezért sokan úgy emlegették, hogy a "Zsákos Móric." A gyerekek  gyakran csúfolták: "Móric, kikivic" (8.)
Felesége: Krausz    Róza szül .(1889. / Nyitra/ -1944 Auschwitz)
Lánya: Hirscler Margit (Manci) (1916 - 1944.Auschwitz), aki szép lány  volt, ruhákat varrt a sváboknak. Egy időben Eckstein Dezsőnél volt alkalmazott, ahol G. István is dolgozott, és  Margittal megtetszettek egymásnak. Eckstein Dezső nem látott jónak egy zsidó nem zsidó frigyet, ezért vidéki zsidó családhoz küldte Mancit egy időre, hogy múljon a szerelem. (7.)

 Eckstein Fülöp /Philip,  Fricl/ szatócs (1875 -1941), Fő u. 67. A Szanatóriummal szembeni emeletes házban volt az üzlete. Alacsony, szelíd embernek ismerték, ő volt a Frici papa. A gyerekeknek gyakran adott cukorkát, de amikor nem, akkor azok azt kiabálták:
		"Eckstein Fülöp, a szádra ülök." (3)
Amikor a helyi Volksbund fogadta a németeket, egyik katona ráírta az üzlet falára, 	hogy "Judisch seft*" (1)
Felesége: Eckstein (?) Charlotte (Sarolta) 1877-  (Nagytapolcsány), Ő harciasabb volt.	(1)
Gyermekei: Ignác, Aranka, Adolf(1), Magda, Olga, Frida, Miksa(1), Sándor

Braun Vilmos  (1875 - 1944), foglakozása nyersbőr kereskedő
Felesége: Friedmann Paula 1884 (Nagymárton) -			
Gyermekei: Braun Josef    1919 -1944. aug. 16.
		     Braun Hedvig 1921 -1944. febr. 19. (?) Szép lány, jó tanuló volt.
		     Braun Imre és Irén ikrek 1922 - 1922, csak 20 illetve 21 napig éltek.
A Braun család a Fő utcán Hirschler Móricnál lakott, 1930 - ban elköltöztek Törökbálintról. Az apa és gyermekei 1944-es haláláról hivatalos bejegyzést nem találtam, ezeket a Zeiss könyvből vettem át.

Eckstein Samu (1878-1932), vegyes üzlete volt a Fő u. és a Walla J. u. sarkán. 
Felesége: Stern Ilona 1888-1980 Izráel. Visszajött 1945. után, kereste férje sírját.(1)
Gyermekei: Erna, Ernesztine) 1906 -1990 USA.  1934-ben férjhez ment Kornitzer Moszes Sámuel 1904 – 1982 USA budapesti szeszkereskedőhöz és rabbihoz. 1944 - ben Budapesten apácák rejtegették őket, majd Zeiss F. szerint kivándoroltak Amerikába.
		  Erzsébet (Elizabeth, Böske) 1910-1991 Izráel.  Törökbálinton 1941-ig lakott, állítólag vidékre ment férjhez, majd Amerikába kivándorolt (23.)
			
Grünwald Géza (1884 -   ?), üveges mester. Győri Sándor téren lakott, lovai voltak, lovon járt fel a József hegyi tanyájára is. (4.)
Felesége: Hoffman Róza (1877-1909)
Gyermeke: Grünwad   1909-1909., nem kapott nevet, mert csak 4 órát élt.

Koch Irene sz. Eckstein (1888 - 1940),  Koch Simonhoz ment férjhez Bácsalmásra. Testvére Eckstein Dezső szőlőt vett nővérének hozományul, de azt nem íratták a férj nevére is. Megromlott házasságából Eckstein  Dezső  hazahozta, nála is halt meg.
	
Eckstein Isidor  (1889.-1944. Auschwitz), vegyes és tüzelőkereskedő volt a Baross G. u. 3. sz. alatti épületben (ma Gyógyszertár). Az üzletet közösen vezették sógorával Goldberger Fülöppel.
Izidor kedves ember volt. Gyerekeknek úgy adott cukrot, hogy "nyisd ki a szád!" és a szájukba dobta.(7.)
Felesége: Eckstein Róza sz. Szalczer (1894 -1944 Auschwitz), gyermekük nem volt.
Velük élt Isidor nagynénje Eckstein Száli (Talán Roza, Ro-szália), vidékre ment férjhez, ahonnan özvegyként jött vissza.

Goldberger Fülöp  1899. Kiskőrös - ?.	Egyidőben volt rabbi is, munkaszolgálatosnak hívták be, sorsa ismeretlen. (Testvéréről Dezsőről találtam csak bejegyzést a "Nevek Munkaszázadok" könyvben: "eltűnt Ternovoje 1943. 01. 15.")  Mint kereskedő ridegebb volt a vevőkhöz.
felesége: Eckstein Regina  (1892 - 1944 Auschwitz), gyermekük nem volt.

Eckstein Dezső  (1892 - 1944 Auschwitz).  A Templom utcai vegyes  bolt eredetileg az övé volt, 1930-as bejegyzés szerint apja is ott lakott velük. Építőanyag kereskedése  a Nyár u. és Walla J. u. (ma Bartók B. u.)  sarkán a későbbi postamesteri háznál volt. Földje is volt Anna hegyen a Ludwig tanya mellett, pincéje a Józsefhegy u. 2. sz. alatt volt.(Zeiss F. könyve szerint)
Felesége: Müller Ilona (Galánta,1902 - 1944 Auschwitz).
Gyermekei: E. Magdolna       1938 -1944 Auschwitz
		     E. Ernő	          1940 -1944 Auschwitz
		     E. Irén	          1942 -1944 Auschwitz
Eckstein Dezső azt mondta egyszer  Stiftinger Antalnak: Te Stifi, van neked 3 gyereked, de nincs házad.
Stifi: A Lóden gyárban keveset keresek, abból nem építhetek.
Eckstein Dezső: Van neked telked, odaviszem az építőanyagot, Te heti 2 pengőt fizetsz.
Eckstein Dezső az emlékezők egybehangzó véleménye szerint közkedvelt ember volt, a háború előtt szinte a fél Törökbálint az Ő segítségével épült. A Scherich ács fiait a szakma tanulásban segítette (Tónit kőművesnek, Pepit ácsnak, Francit asztalosnak), ők építették a házakat az Újtelepen, az építőanyagot Eckstein Dezső szállította.(8.)

Kahan Salamon 1899 -
felesége: Kahan Johanna sz. Goldberger (1904 - ?), talán Goldberger Fülöp testvére volt.
gyermeke: Kahan Miksa  1930

Eckstein József 1882 - ?   Újtelep, Dr. Grimm u. 53. (ma József A u.) vegyes és tüzelőkereskedő. Jó kapcsolata volt a lakossággal, mostoha nagyanyám volt a mosónőjük.(7.)
Felesége: Grünbaum Sarolta  (Sára ?) Fehérgyarmat (1899 -?)
A törökbálinti halotti anyakönyvbe nem került be utólag (1947-ben ) a nevük, talán túlélték a Holokausztot. Sarah Guttmann (Kornitzer Gabriella ), New York, 2005. februári levele szerint Eckstein Józsefet és feleségét is megölték. 
Gyermekei: Eckstein. András (Andor) sz..1924. Visszajött Törökbálintra, a helyi MADISZ-t vele alakítottuk meg.(7.)		
  		     Eckstein. Éva sz.  kb. 1926.    Későbbi feleségemmel Domokos Katalinnal barátkozott. 1944-ben Budapesten szőke hajjal bujkált.(7.) Úgy tudom , hogy Eckstein Éva ma is él Érden, korábban a XI. Csóka utcai Autó Kutatóban dolgozott. (5.).
Eckstein Józseféket apám vitte el stráfkocsival Budafokra a gettóba (3.)

E. Ignacz (1904 -1904), E. Fülöp gyermeke volt.

Kornitzer Moszes (1904 – 1982 USA), szeszkereskedő, rabbi volt Budapesten.
felesége: Eckstein Ernesztine / Emma/ (1906 - 1990 USA-), aki Eckstein Samu lánya volt.
gyermeke: K. Gabriella 1936. Van aki azt állítja, hogy több gyermekük is volt. Azt is tudni vélik, hogy a családot Budapesten egy zárdában rejtegették, ezért sikerült élve maradniuk. Kivándoroltak az USA-ba. 
		
Eckstein Aranka (1905-1906)

Eckstein Magdolna (1908 - 1908)

Eckstein Adolf  1907 -1943?  "Adi bácsi", Templom u. 11. sz.  (ma: 9.) házában vegyeskereskedő és egy időben rabbi is volt. (25)
Felesége:    ?    Miri (Talán Mirjam?, állítólag lengyel származású volt)
Eckstein Adolf  munkaszolgálatosként 1943 januárjában eltűnt  a keleti magyar hadműveletekben.1

Eckstein Klára  (1908 -1909 ), Eckstein Samu lánya volt. 

Eckstein Olga   (1910 - ),  Eckstein Fülöp lánya volt,  ő vezette a háztartást, 1944-ben hajlott testtartású hajadon volt.		

Eckstein Frida   (1915- ), Olga testvére volt, Olgával együtt őt is megölték

Eckstein Miksa (1917 - 1943), munkaszolgálatban hunyt el. 1	

Eckstein Sándor (1919- ), ékszerész segéd volt 1944-ben, további sorsáról nem találtam semmi adatot.
					
Krausz Ezekiel      ( ?   -1944(?))   "Rongyos " zsidó volt, (10.) talán Hirscler Mór apósa .

Krausz Nina sz. Dinfeld  (?- 1944 (?)), talán Krausz Ezékiel felesége volt

Müller Izidor  ( ?  -    ?) Eckstein Dezső apósa lehett, hiszen a felesége Müller Ilona volt.

Müller Hermina sz. Fliegelbaum  (?  -    ?), talán Eckstein Dezső anyósa volt. 

Salczer Ignac (?  -   ), talán Eckstein Isidor apósa.

Salczer Johanna sz. Spitzer (?   -    ), talán Eckstein Isidor anyósa.

Steinmetz Regina  ( ?  -   ?)

Schlesinger Sándor ?- ?   : Úgy emlékeznek, hogy a II. világháború után került Törökbálintra a Dózsa Gy. utcába, de Bp.-en a Péterffy S. utcában volt paplan üzletük.
felesége: sz. Wettmann  Rozália (?) ?
gyermeke: S. (olvashatalan név) 1926-1926. 
		   S. Miklós   ? Kinézetre nem egy sportember volt. (7.)

 (1) 1943 januárjában mint munkaszolgálatos katonák a keleti hadműveleti területen voltak, Miksa Boldirevka helységnél elhunyt, Adolfról azt írják: " eltűnt".
 ("NEVEK Munkaszázadok veszteségei a keleti hadműveleti területeken. BEATE@SERGE KLARSFELD FOUNDATION  NEW YORK 1992.) Eckstein Adolf  feltehetőleg élve hazakerült, mert az emlékezők szerint "Adi" bácsi 1944 májusában feleségével lovaskocsin hagyta el a községet. Ennek ellentmond az, hogy 1944-ben a Templom utcai bolt kezelőjeként Eckstein Adolfnét jelölt meg a főjegyző.

 VII. Családfa a törökbálinti zsidóság gerincét alkotó Eckstein családról

						ECKSTEIN JOSEF 1815 (Kubin*) -1879
						      Stern Teréz (Terka) 1817-1884

Ábrahám**    Adolf        Moses   Moritz   Rosália     Isac   Jakob         	   Herrman	 	           Franciska
   1848-?    1848-1904    1852-?  1853-?   1854-?   1856-?1858-?  	  1860 -1930 			1861-1943
				Spitzer Ludwig			 Neu Roza (Aba)		           Hirschler G
							      	   1864-1931			1856-1912
							     __________l_________			  				                  			                   l                  l                 l
							Jozsef           Irény             Dezső
						             1885-1891  1887-1940     1892-1944
						           	              Koch Simon      Müller Ilona											   		1884 - ?	          1902-1944
									     _____-_l________
									     l               l            l
									Magda      Ernő          Irén
								          1938-1944  1940-1944 1942-1944

						  ECKSTEIN ADOLF  1848-1904
						    Knöpfler Netti (Tinnye)  1852 - 1924
 E.  FÜLÖP 	    SAMU          ROZÁLIA     ILONA   MALVIN    TERÉZ    IZRAEL     IZIDOR         REGINA	
1875-1942	1878-1932         1880-          1885-85      1886-?         1888-88   1889 - ?       1889-1944       1882-1944
Salcer Róza      Goldberger F
Eckstein Sarolta     Stern Ilona        Breuer M		 Rechnitzer H.		              1894-1944       1899-1944
1877-1944	 1888-1980       1875-?		     1882-?
        l	    ________l__________ 
        l	    l	         l                 l
        l	Ernestine      Klára   E!rzsébet
      l	1906- 1990   1908-09 1910-1991    
        l	Kornitzer Moses
        l	1904-1982
      l______________________________________
       l        l          l           l        l          l         l          l
Ignácz  Aranka  Adolf   Magda  Olga  Frida   Miksa Sándor
1904-04  1905-06  1907-43?1908-08  1910-?  1915-? 1917-43   1919

*A Pestmegyei Levéltárban "Magyarország családai" könyv Eckstein Ferenc 1769-1833 alsókubini orvostudort említi. A Kubin helységnévből esetleg következtethető az, hogy a Törökbálintra került Ecksteinek őse vagy rokona volt ez az orvostudor.
**A Tétényi Zsidó Hitközség anyakönyve szerint a szülők lakóhelyeként Tétény (Ma Budapest Nagytétény) szerepel az első gyermeknél, a továbbiakban viszont Turwall, ami Törökbálint akkori német neve volt.
Az Izraelita Hitközség Tétény anyakönyvi adatait két alkalommal is átnézve nem találtam adatot arról az Eckstein Józsefről, akinek Törökbálinton a volt Grimm Ferenc utca 53-ban volt a lakása és a vegyes üzlete. Feltehetőleg egy másik tétényi ághoz tartozhatott, hiszen ott voltak még más Ecksteinek: Eckstein Regina (1828 - 1855), Eckstein Mária (1850 - 1873) és Eckstein Adolf (1863 - 1885), akik Tétényben születtek és ott is haltak  meg. Sőt az 1885-ben a Dunába fulladt bazini születésű Fürst József özvegyeként Eckstein Katalint jelölték meg. 

			
                      VIII. A vég kezdete: a törökbálinti zsidók deportálása

	A törökbálinti zsidóüldözések 1944 évi már említett mikrofilmjén néhány konkrét adatot találtam a zsidó kereskedők deportálás előtti heteiről. A II. részben már említettem, hogy a zsidók korlátozására szinte naponta jelentek meg Sztójay Döme miniszterelnöki rendeletei és ezek végrehajtására szakminiszteri, fő és alispáni leiratokkal sürgős, sokszor távirati jelentésekre kötelezték a helyi hatóságokat. 
	1944. március 27-én azt jelentette a Főjegyző, hogy zsidók és kommunista gyanús elemek nem rendelkeznek sem rádió sem távbeszélő készülékkel.
		
		1944. március 22-én vitéz Endre László alispán jelentést kért a zsidó és kommunista  gyanús elemek internálása vagy felügyelet alá helyezése tárgyában. A kézírásos jelentésbe a következő személyek szerepelnek:
		Eckstein Dezső		1892 fakereskedő	izr. 	Nyár u. 14.
		Eckstein Izidor		1889 vegyeskeresk.	izr.	Baross u. 3.
		Goldberger Fülöp		1899 vegyeskeresk.	izr. 	Baross u. 3. 
		Ifj. Eckstein Adolf		1907 szatócs		izr.	Templom u. 11.
		Eckstein József 		1882 vegyeskeresk.	izr. 	Grimm u. 53.
		Hirschler Móric		1889 kf. napszámos	izr.	Fő u. 92.
		Eckstein Sándor 		1919. ékszerész	izr.	Fő u. 67.
		Eckstein Andor 		1926. gimn. tanuló	izr.	Grimm u. 53.
		Gutlohn Andor		1894 ép. lakatos segéd izr.	Fő u. 90.
		Gutlohn József		1926. polg. isk. tanuló izr. 	Fő u. 92. ,
		Wagmann Lajos 		1898 keresk. segéd 	izr.      Paxián u.
		Komlós Lipót 			1861 ügynök		izr	Petőfi u. 38.,
valamint további nem izraelita, kommunista gyanús 6 fő.
Özv. Eckstein Fülöpné vegyeskeresk.	izr.	Fő u. 62., nem szerepelt ebben a névsorban.

		1944. április 24-i keltezéssel kézírásos jelentést küldött a Főjegyző a vagyonzár elkészítéséhez, amelyben a fenti kereskedő (szatócs) zsidó személyeken felül Wirth Sándor Fő u. 94. és Bittern Kálmán neve is szerepelt.
"Nyomtatvány kiadatott a fent megnevezett személyeknek." szöveggel zárolta a jegyző a táblázatot. Az eddig ismert nevek mellett feltűnt Wirth, Wagmann, Komlós és Bittern név is.

		1944. április 27-én a főjegyző a bezárt zsidó üzletekről küldött jelentést:
1. Eckstein Adolf,        2. özv. Eckstein Fülöpné,        3. Eckstein Izidor és Goldberger Fülöp,   
4. Eckstein József.

		1944. május 1-én a főjegyző azt jelentette, hogy a bezárt zsidó üzletek készletében volt "romlandó élelmiszer keresztyén kereskedőknek átadatott." Külön táblázatban látható, hogy  7 kereskedő több mint 1000 pengő értékben vett át ilyen árút.

		1944. május 12.-i dátummal hosszú körlevelet küldött szét az alispán, amely május 20-án érkezett meg Törökbálintra. Ebben a zsidók gettóba költözését rendelik el, a                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            Buda környéki járásból - tehát Törökbálintról is - Budafok városba. Részletek a körlevélből:   
      „a zsidókkal semmiféle  érintkezést fenntartani nem szabad! Átköltözés köétségét maguk viselik, ideje 1944. május 22.  05 órától 8 nap alatt.”                                                                                                                            

                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            A dátum nélküli, hevenyészet kézírással készített feljegyzésből arra lehet következtetni, hogy a főjegyző ezt rendkívüli értekezleten vagy telefonon kért információadás közben jegyezte le:
"Mit vihetnek magukkal? ágyneműt, főzőedényt, tömött szalmazsákot. Eckstein Dezső  a tehenét nem viheti." Ez utóbbi mondatot olvasva, látható, hogy Eckstein Dezső milyen gondos édesapa volt, aki ebben a számukra bizonytalan helyzetben piciny gyermekei tejellátására gondolt. Arra a kérdésre, mi a teendő a Szanatóriumban lévő zsidókkal, azt a választ kapta, hogy "Dr. Ötvös tanács vigye el őket. A főszolgabíró arról is rendelkezett, hogy 1 csendőrt is rendeljenek ki május 25-én 8 órára a községi előjárósághoz.
		1944. május 17-én bejelentést kellett küldeni pontos helyrajzi számokkal a zsidók kezelésében lévő ingatlanokról. Ebben Eckstein Sámuelné sz. Stern Ilona, özv. Eckstein Fülöpné és társai, özv. Hirschler Gáborné örökösei, Eckstein Izidor és Goldberger Fülöpné sz. Eckstein Róza, Eckstein Dezső, Eckstein Józsefné sz Grünbaum Sarolta, Szirtes Spitz Béla (Petőfi u. 35.) nevek mellett feltűnik Puttmann Klára ( Győri Sándor tér 2.), Goldner Gyula (Győri Sándor tér 14.) Rechnitzer Henrikné sz. Eckstein Mariska (Baross u. 3.) nevei is, sőt a 2 nap múlva küldött helyesbítésben még Klein József  etyeki és Braun József budapesti lakos is szerepel.
		1944. május 19-én érkezett egy újabb leirat a főszolgabírótól, hogy " a zsinagógát zárassa be, a zsidók átköltöztetése következtében ezekre amúgy sincs szükség." Ezt követően jelenteni kellett azt is, mi történt a volt  zsidó lakásokkal. A jelentésből megtudható, hogy "a zsinagóga 2 szobából, 1 konyhából álló épület, amely üresen áll" és , hogy Eckstein Dezső Fő u. 118. számú házában 3 család lakott.
		A törökbálinti zsidók további sorsáról az 1944-es zsidóüldözések levéltári mikrofilmje nem tartalmaz adatot. 1944. szeptember 12-i jelentésből az a fontos szám derült ki, hogy a deportáláskor 33 zsidó  személy élt Törökbálinton.
		1944. október 27-én hosszú jelentésben arról számolt be a főjegyző, hogy Eckstein Adolfné és Eckstein Izidor féle üzletek kifosztása részben a német katonaság, részben a helyi lakosság által történt.
		Sokat vártam a számomra csak hosszas utánjárással megismerhető 1944-es levéltári anyagtól. Azt megtudhattam, hogy hova (Budafokra) és mikor (május 25-én) vitték el a törökbálinti zsidókat, de az emberi vonatkozásokról nem szóltak a jelentések. Megpróbáltam még Budafokon valamit megtudni a gettóról, de Garbóczi László helytörténész csak annyit tudott mondani, hogy a gettó a Halom utcában volt, amely helyén most modern családi házak állnak. A budafoki gettóból 1944 júniusának második felében 2 turnusban szállították át a zsidókat az óbuda -  újlaki illetve budakalászi téglagyárba. Életük még hátralévő mintegy 50 napjának szenvedései titok maradt számunkra. Randolph L. Braham, II. részben említett könyve II. kötetének 79. oldalán azt olvashatjuk, hogy innen a budafoki deportáltakat akkor vagonírozták be, amikor Horthy leállította a megsemmisítő táborokba való szállítást. Július 6.-8. között 8 szerelvényt indítottak, a törökbálinti zsidók is valószínűleg ezekben haladtak a "végső megoldás" felé.
		A megölt zsidó honfitársainkra való emlékezésül álljon itt a kiskőrösi - ahol Goldberger Fülöp született - volt zsinagóga falán elhelyezett emléktábla szövegéből egy részlet:
						       AKIK
					AZ ISZONYAT ÉVEIBEN 
						MEGHALTAK
				    MEGÖLTE   ŐKET   A    GYŰLÖLET
				    ŐRIZZE EMLÉKÜKET A SZERETET.

			DE SÍRÁS, KÖNNYEK NEM SEGÍTENEK RAJTAM.
			A KÖNNYTŐL BE NEM HEGED MÉLY SEBEM, 
			ELSÍRTAM MIND, MEGTELT A KÖNNYES KORSÓ
			ÉS FÁSULT SZÍVEM FETRENG VÉRESEN.
									BIALIK
. 
	Nem tudjuk biztosan ki maradt életben a törökbálinti zsidók közül. A budapesti Telefonkönyben 7  Eckstein nevet találtam. 5 címre  levelet küldtem (5. sz. melléklet), majd telefonon is érdeklődtem. Egy személy hívott vissza, aki elmondta, hogy nem tartozik a törökbálinti Eckstein ághoz, de köszöni és elismeri jó szándékú munkámat, bár nem tudja az milyen fogadtatásra talál az éledő antiszemitizmusban. Eckstein József és gyermekei állítólag Szirtesire magyarosítottak, ilyen névre is küldtem levelet, de a válaszból kitűnt, hogy Ők nem azok akiket keresek. Tévesnek bizonyult az az információ is kaptam, hogy Szirtes (Eckstein) Andor Gödön lakik, sajnos nincs ilyen név a telefonkönyvben.
Végig böngészve a már idézett Randolph L. Braham könyvét, az I. kötet 348. oldalán találtam egy Ecksteint, aki Izraelbe került és ott Zeev Ekstein nevet használta. 
A jeruzsálemi Yad Vasem Emlék  Múzeum  internetes adattárával próbálkozom még, hátha további adatokhoz juthatok.

		Minden igyekezetem ellenére ennyit sikerült megtudni a törökbálinti zsidókról. Mint az előzőekből is kitűnik, arról van hiteles adat, hogy Eckstein Irénkét, Magdolnát, Ernőt, szüleiket, valamint Eckstein Izidort és feleségét, Goldberger Fülöpnét, Hirschler Móricot és feleségét, lányukat Hirschler Margitot 1944. augusztus 13-án Auschwitzban elégették. A törökbálinti Tóth József rájuk is emlékezik és minden ártatlanul  megölt zsidóra :

					AUSCHWITZ

			A drótkerítés szögein fehér virágként
						ül a hópehely

			Sokkos hallgatással áll
						a görcsberándult emlékezet
			S rozsdáll a drótra
					vérszínű emlékeket

			A puha havon halkan	
			Körbe-körbe jár
					-mert innen nem menekülhet már soha-
			A szégyen

			2004. április

                                              1. sz. melléklet
  Törökbálinton született - előbbiekben nem szereplő - izraelita vallású személyek

Név		       		 Szül. év 	Apa		Anya		    Megjegyzés
Breier Gábor*			1836	Marton Breier		Schulteis Teresie
Breier Regina 			1836		"			"
Breier Josef			1837		"			"
Breier Samuel			1839		"			"
Breier David			1842		"			"
Breier Jacob			1843		"			"
Breier Muki(?)			1844		"			"
Breier Adolf 			1849		"			"
Breier Mathias			1864	Marcus Breier		 Rozalia Breier
Breier Serino			1869	Marcus Breier		 Kathari Breier
Breier Serino			?	Samuel Breier		 Adelheit Breier
Breier Wilheim			1880- 85	David Breier ? Erna sz.Selino, lehet Emma is.
Breier Mathias			1882	David Breier		  Erna Zelinka
Breier Hermina			1885	David Breier		  Erna Zelinka
Schlesinger Olga		1893	S. Mór szállítmányos Bp ErbertMalvina Bp.
Roth Mór			1894-94 törvénytelen		   Fani Roth (Abony)
Breznitz Josef			1895	Hermann Breznitz  kantor	    Karolina Haas	 Vác
Breznitz Henrich		1896	Hermann Breznitz  metsző   Karolina Haas
Breznitz Helena			1897-905Hermann. Breznitz	   Karolina Haas
Krausz Jenő			1897	K. Salamon házaló rőfös	    Büchler Etelka (Cservenka)
Fried Sarolta			1899	F. Miksa metsző Kurta-keszi  Müller Róza
Rosenberg Ilona		1902	R. Manó metsző Szécsény	    Böhm Eszter (Mérk)
Rózsa Imre			1908	R. Zsigmond ker.ügyn.  Hercz Regina
Haasz Sándor 			1911	H. Gyula bútor csomagoló     Klein Regina

A további születési adatok a személyiségi jogok védelme miatt nem kutathatók. A kötelező évek betartása elől csak ott tértem el, amely már a korábbi Zeiss publikációban is szerepelt.

. 

					
				
                                     	2. sz melléklet:
			Izraelita vallású személyek törökbálinti házasságkötése
	Mikor?	   A vőlegény neve, szül. éve 	 A vőlegény  szülei:		   A menyasszony:
	
1867?	Spitzer Ludwig					 	     Eckstein Rozália   1854
1893	Roth Lajos		1864	R. Áron (Dengeleg) és Klein Regina	      Schwarc Rózsa      1870
1899	Gross*1 Mózes festőm  1873	G. Jakab és Deutsch Lotti	     Löwit Adél festőm.  1880
1903	Breuer Moritz Bernát1875	B. Lázár és Deutsch Franciska    Eckstein Rozália    1880
1907	Breuer Mátyás		1864	B. Márkus ésTarber Rozália	     Breuer Szidónia     1869 
1910	Klein Izsák elv. 	1873	+K. Mózes és +Leizer Rozália    Reinhold Rozália   1884
1910	Rechnitzer Henrik	1882	 R. Sinon és D. Klára		     Eckstein Malvin     1886
1914	Markovics Ernő pincér 1892	 M. Ignác és Eisner Adél	     Hamza Mária pincér
1917	Pollák Poor Mihály színész  1893 	 P. Joachim és Laufer Malvin	     Reinetz Margit  színész
1925	Goldberger Fülöp keresk. 1899	 G.Adolf és Jungkreisz Róza	     Eckstein Regina 	1892
1934      Kornitzer Mózes S.     1904    K.Salamom és Lang Mária	     Eckstein Ernesztina 1906
1933	König Hermann könyvk1905	 K.Adolf			     Roth Szeréna 
1934	Salamon Lajos vegy.ker 1906    S. Mózes és Roth Emma	     Rechnitzer Edit  
1935	Koch Simon fűszerker.   1884   +K.Adolf és +Reich Johanna       Eckstein Irén kisbirt 
1935	Eckstein Dezső faker.    1892    E. Hermann és Aba Neu Rozalie  Müller Ilona Galánta 1902

	*1 1905-ben Goth, később Gót névre változtatta a nevét.				

					
				3. számú melléklet

Izraelita vallású személyek elhalálozása, akik nem szerepelnek az előbbiekben, de az Anyakönyv  szerint Törökbálinton hunytak el.*

Név				     Halálozási év      Életkor (év)	Megjegyzés
Regina Eckstein				1855		27              Talán Tétényben született
Breuer Mathias	           			1860		58
Breuer Józsaef				1862		25
Maria Eckstein				1873		23
Breuer Dávid				1885		43
Breuer János szakács			1887		42
Schwarz Rózsa				1890		32
Wéber Herrman				1890		43		villámcsapás
Beck László				1893		  8 hó
Schwarz Manó				1893		1.5
Frebitsch Andor			1897		  4 hó
Brichts Stefánia				1898		  2
ö.Grünbaum Zsigmondné 
	sz. Lédere Johanna			1900	
Rosenberg Henrik			1901		7		Apja: "metsző"
Breuer Rozina				1902		65
ö. Wolf Henrik				1904		68		Galiciában született.
Breznitz Helena				1905		 8
Werlist Antal				1906		17 hó
ö. Deutsch Henrikné	
	sz. Grünfeld Netti			1906		72
Breuer Adolf 				1907		58
Gróf Ignáczné sz.Gleinstein Katalin	1908		57
Frank Amália	óvónő			1910		19
ö.Breuer Mátyásné sz. Wolf Rozália    1911	          100
Haas Adolfné sz. Grósz Ida		1911		46
Pollák László				1917		56		gazdatiszt
Rotter Reinhardtné 
	sz. Fischer Magdola			1923		70
Weisz Jenő				1925		 1
Macher Aladár Kapuvár		1944. 09. 18.	43, aki a Törökbálintra vezényelt 103/ 305 számú munkaszolgálatos században  dolgozott,  a halál oka: "agyvérzés" 
.

*Nem szerepeltetem azokat a személyeket, ahol a bejegyzésekből egyértelműen megállapítható, hogy haláluk időpontjában csak ideiglenesen tartózkodtak Törökbálinton (üdülés,  vagy ha a szanatóriumban történt az elhalálozás)

                                                        4. sz. melléklet	 Nem került kinyomtatásra	
    Akikről az emlékezők még feltételezik, hogy törökbálinti zsidók voltak: 
Kunwald Pál (1874-1946). (Budapest) ny. bank igazgató Győri Sándor tér 4. Halálakor         evangélikus vallású volt. Felesége: Gross Irma 1878 (Topánfalva) volt.

Dr. Gouthman   ? 1944-ben 80 év felett volt, hajlott hátú, gyerekek csúfolták (4.)  Józsefhegyen volt tanyája. Állítólag Dr Woitnál a szuterénban laktak megtűrt rokonként.

Burda János (1868 - ?), rézöntő

Roth Vince (1869-  ) /Dunaföldvár/, vendéglős volt, Budapestre került.

Grosser Ármin Károly (1875 - 1941), Fő u. 117-ben lakott, halálakor evangélikus vallású volt.

Weisz Imre ügynök (1890- /Devecser/ -1934

Burda József (1900Budapest- ), mozgóárus, Fő út 107, majd a Kossuth u. lakott.
Lányai: Burda Gizella,  Burda Csöpi,  Burda Margit
( Walla  József műkő gyáros  felesége  Burda Ilma  volt.)

 ifj.Burda János (1901-?). Van olyan vélemény, hogy a Burdák inkább örmények voltak.

Dr. Voith József orvos 1892 /Kolozsvár/, Walla József u. 19-ben lakott, örmény származású volt. (8.)
felesége: Berger Ilona 1895 (Nagyvárad), csak ő volt zsidó (8.)
gyermekei: W. György 1921, 1945 után Budapesten Rendőrkapitány volt. 
		    W.  Pál 1923  (7.)
		
Dr. Kolba(ch) Vilmos Árpád u. 39.( fül,- orr,- gége orvos) 

Puttmann (Gouthmann?) Klára Győri Sándor tér 2 (ma Szabadság tér). Szegény zsidó volt.(4.)

Gutlohn Andor (1894) a Fő u. 90.-ben lakott a Hirschler házban, Pesten dolgozott. (2.) A háború után visszajött, és a Schenedek házban kapott lakást. Befogadta a kapzsi magyarok által elüldözött sváb családot. Később Budapesten lakatos műhelyt nyitott (5.)
felesége:  ?
gyermekei: Gutlohn József  1926, talán Izraelbe került.
		     Gutlohn Éva v. Ica  ?
		     Gutlohn Robert  1930

Gitzinger   ? (?  -  ), fodrász versenyen kapott első helyezésének díjából tanyát vett a Dulácska tanyán túl, kocsival járt be a faluba, 1945 után pártösszekötő volt. (7.)

Sallai "öcsi" (?	?), Petőfi utcában lakott. Gyárba járt dolgozni, társai barátilag ugratták.
Testvérét Kónya Guidó vette el. (7.)

                                                            5.sz. melléklet
				Eckstein  címekre küldött levél.

				Kedves Eckstein leszármazott.
		Kérem ne vegyék tolakodásnak, hogy így ismeretlenül  fordulok Önökhöz, de mint az alábbiakból kitűnik, olyan munkába kezdtem, amelyhez talán Önök is tudnak segítséget adni. A telefonkönyvben kerestem Eckstein nevű személyeket. Budapesten 7 ilyen bejegyzést találtam.  Törökbálinton 1944-ig élt zsidó emberekre emlékezve szeretnénk emléktáblát  állítani ebben az évben, és ha sikerülne felvenni a kapcsolatot élő leszármazottakkal, meghívnánk Őket is a megemlékezésre amelyet augusztus 13-án tartunk, 11 *2  személy gázkamrába küldésének 60. évforduklóhján. Az emlékek gyűjtését  szolgálja ez a levél is. Magamról annyit, hogy 1939-ben Kiskunhalason születtem, édesanyám soltvadkerti sváb, édesapám magyar származású. Tehát nem vagyok zsidó, de amióta az eszemet tudom mindig is együttérzéssel kísértem a zsidó nép évezredes küzdelmeit, szenvedését. Belső indíttatásból voltam (szüleimmel, feleségemmel, lányaimmal) Auswitzban 30 évvel ezelőtt. Felháborít, hogy  most a lappangó antiszemitizmust szószékről (ifj. Hegedűs) erősítik, utcán zsidóznak és zászlót égetnek. Tehát tekintsenek jó barátnak és segítsenek az emlékek felidézésében. Csak néhány nevet említek, akihez ha valamilyen kapcsolat fűzi Önöket, jelezzenek vissza számomra.
Törökbálinton élt Eckstein család ismert tagjai voltak: Sámuel, Fülöp, Dezső, József, Adolf és gyermekeik. Állítólag Sámuel lányai (Erna és Erzsébet), Adolf felesége Miri,  József fia András vagy József és lánya Éva túl élték a borzalmakat. Jelenleg mintegy 35 oldal terjedelmet tesz ki eddigi kutatásaim eredménye, de ez bővülni fog. Voltam a Dohány utcában és Síp utcában, a Pestmegyei levéltárban, az Országos Levéltárba.
.Még valamit, 5 unokám van, a legkisebbtől alig volt idősebb  Eckstein Irénke, akit két évesen Auschwitzban megöltek testvéreivel együtt.
Ha valami kapcsolatuk volt a törökbálinti családokkal, kérem jelezzenek vissza levélben vagy telefonon. (06-23-337-700 VAGY 06-20-341-4624) 
Előre is köszönöm
2004. február - április							Ficsór  Bálint.

*2  A Holokauszt Dokumentációs Központ szerint 13 személy halt meg.

			Zsidó kifejezések, szertartások, idegen szavak magyarázata.

.
Kóser élelem:  A zsidó vallás előírása  szerinti étkezési szabályoknak megfelelő élelem 

Macesz: Ropogósra kisütött vékony kovásztalan tészta.

Menóra: a zsidó szertartásokhoz tartozó hétágú gyertyatartó 

Munkavégzés tilalma szombaton: A zsidó vallásban a szombat, a hetedik nap megszentelése miatt semmi fizikai munkát - még gyertya gyújtást sem volt szabad végezni.

Sakter vagy metsző: Aki a zsidók vallási előírás szerinti   élelmezésére megfelelő állatokat levágja, különös figyelemmel az állatok egészséges állapotára és a vér teljes kifolyatására. Például ha a tömött liba begyén a sakter talál bármilyen kis lyukat, az már nem kóser hanem tréfli.

Sátoros ünnep (szukkot): Zsidó főünnep, az Egyiptomból való kiszabadulás emlékére

Tóra: Mózes 5 könyvét tartalmazó tekercs.
 
Zsidó ima: A hajlongás a velejárója, ugyan is az Örökkévaló Isten nevének gyakori megemlítését a tisztelet jeléül mindig meghajlás követi. 
Judisch scheft: zsidó üzletelés, seft

Volksbund annyi mint népiszövetség. Kulturális célzattal indult, de később a hitlerizmus kiszolgálójává vált.

                                                    A Törökbálinton élt zsidók kutatója

Az előzőekből is kitűnik, hogy nem vagyok zsidó származású, de teljesen átérzem tragikus sorsukat. Paraszti származású édesanyámmal gyermekkoromban sok romantikus könyvet olvastunk a petróleumlámpa fénye mellett, szüleim mélyen vallásos emberek voltak, minden vasárnap mentünk az imaházba, ahol a számomra hosszú és unalmas prédikáció alatt olvastam a Biblia ószövetségi részének eseményeit. Szüleim a szegényekkel, az idősekkel való törődésre neveltek, nemcsak szavaikkal, hanem tetteikkel is. A kitaszítottság érzését is megismerhettem, mert az ötvenes években kuláklistára kerültünk, sőt tágas és kényelmes házunkból egy tollvonással földes padlójú, szobakonyhás hajdani cselédlakásba száműztek minket. Nem kerülhettem az általam vágyott középiskolába, felsőfokú végzettséget is csak felnőtt korban szerezhettem.
Sokat olvastam a zsidók megsemmisítéséről, a hetvenes években Lengyelországban járva  szüleimmel és családommal felkerestük az auschwitzi és birkenaui haláltábort. Az ott látottak tovább mélyítették bennem a legyilkolt  és  az élve megszabadult  zsidók iránti együttérzést. 
1990. óta önkormányzati képviselő vagyok megszakítás nélkül. Az idősekkel való beszélgetésből szereztem tudomást arról, hogy Törökbálinton 1944-ig több zsidó család is élt. Fontosnak tartom, hogy emlékük megmaradjon, ezért kezdeményeztem emléktábla elhelyezését és a még fellelhető emlékek összegyűjtését. Különösen átérzem annak a családnak a fájdalmát, akik olyan korú gyermekeikkel mentek a gázkamrába, mint az én unokáim.
Még annyit, hogy 1990. óta rendszeresen publikálok a törökbálinti Községi Újságban, pár éve tagja vagyok a szerkesztő bizottságnak is.

      Gondolatok, adatok  a törökbálinti zsidókról végzett kutatásom                                          előbbiekben olvasható anyagának megjelentetéséhez.
                                                 (Nem került kinyomtatásra)

Számítok fényképeket is közölni a  volt zsidóimaház, a Templom utcai, a Munkácsy utcai, a Bartók Béla - Nyár utcai és a József Attila utcai Eckstein épületekről, a volt zsidótemető helyszínéről, és a Falumúzeumban található zsidó sírkő töredékről, esetleg egy felvételt a lebontott Eckstein Samu féle épület környékéről.  A képek a nem teljesen kitöltött oldalakra, illetve külön oldalakra kerülnének. 
Szakmai lektornak Weisz Ferenc zsidó kántor urat kértem fel.
Amennyiben sikerül támogatót találni a nyomdai költségek fedezésére, mintegy 100* példányt lenne célszerű nyomtatni.
Ebből kapnának:
az emlékezők:                            25 példányt
Wolf György könyvtár                 2       "
törökbálinti iskolák                      4       "
polgármester, jegyző, aljegyző     3       "
képviselők                                   19      "
lektor                                           1       " 
zsidó szervezetek                         5       "
O. Széchenyi Könyvtár                 2       "
Megemlékezésen résztvevők kb. 15       "
Faluszépítő Egyesület                   5        "
a téma iránt érdeklődők        kb. 10        "
helyi médiák                                 3        "
tartalék                                         6        "
A5 méretű, puhakötésű könyvecskében gondolkodom, ha az anyagi fedezet engedi színes fotókkal.
Szívesen fogadok minden jobbító szándékú tanácsot a tartalomra, stílusra, nyomdai előkészítéshez, ötleteket a nyomdaköltség előteremtéséhez. 
Lehet, hogy Zimándy Ignác antiszemitizmusának ismertetése Törökbálinton  ellenérzést válthat ki, de felelősége vitathatatlan.  Ellentmondásos személyiség volt: bőkezű mecénása falujának, de ugyanakkor tudatos antiszemita vezér is, és eközben a község papja is. 
				Ficsór Bálint

* 500 példányt nyomtattunk, melynek egy részét Törökbálint volt Mechanikai Művekben  történt  robbanás károsultjainak megsegítésére 500 Ft.-os áron több üzletben is árulták.